ה מהפכה ה חוקתית ב ישראל היא תהליך של הרחבת ה ביקורת ה שיפוטית על חוקי ה כנסת , בעקבות חקיקת ם , ב שנת 1992, של שני חוקי יסוד ה עוסקים ב זכויות ה אדם : חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו ו חוק יסוד: חופש ה עיסוק . רוב הרכב בית המשפט העליון בראשות השופט אהרן ברק, בעת שכיהן כשופט בית המשפט העליון ואחר כך כנשיא בית המשפט העליון, התייחסו אל חוקים אלה כאל בעלי מעמד על-חוקי הדומה לחוקה, שעל-פיו ניתנה לבתי המשפט הסמכות להכריז על בטלותו של חוק העומד בסתירה אליהם. עם חקיקת חוקי יסוד אלה ופרשנותם באופן זה על ידי בית המשפט, חל שינוי מהותי בצורת השלטון במדינה ובמעמדן של זכויות האדם בישראל, יחד עם עליית כוחו של בית המשפט העליון (בפרט בשבתו כבג"ץ) לעומת הכנסת והממשלה. ביסוס ה מהפכה ה חוקתית מיוחס ל אסכולה ש הוביל נשיא בית ה משפט ה עליון , אהרן ברק, ה דוגלת ב אקטיביזם שיפוטי.

ביסוס ה מהפכה ה חוקתית מיוחס ל אסכולה ש הוביל נשיא בית ה משפט ה עליון , אהרן ברק, ה דוגלת ב אקטיביזם שיפוטי. אסכולה זאת, ל גווני ה , נתמכה על ידי רוב ה שופטים ב הרכב , משפטנים ו נבחרי ציבור רבים. נבחרי ציבור וכן משפטנים (ביניהם נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי והפרופ' רות גביזון) חולקים על גישה זו, ולשיטתם לא היה מוסמך בית המשפט העליון לעשות שימוש בחוקי יסוד אלו על מנת להנהיג "מהפכה חוקתית". בעקבות ה מהפכה ה חוקתית , הפך נושא האקטיביזם ה שיפוטי ו מעמד ו של בג"ץ ל נקודת מחלוקת מרכזית ב שיח ה פוליטי ב ישראל .

ניסיונות מוקדמים

ה קושי לכונן חוקה לאחר קום ה מדינה , הוביל ב שנת 1950 ל החלטת הררי, לפי ה ה חוקה תיכתב ב פרקים , ה קרויים "חוקי יסוד" ש אמורים יהיו להתאגד לבסוף ל כלל חוקת ה מדינה .

עם זאת, עמדתם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושל הממשלה בראשותו הייתה שאין לתת לחוקי היסוד מעמד משפטי שונה מזה של כל חוק אחר. מ נגד , מנחם בגין כתב ב אותן שנים ש יש לתת ל חוקי ה יסוד מעמד משפטי גבוה יותר. עם השלמת ו של חוק יסוד: הכנסת ב שנת 1958, הודיעה ועדת חוקה, חוק ו משפט של הכנסת כי חוק ה יסוד ה בא יעסוק ב זכויות ה אדם , אך לא התקדמה ב מימוש הבטחה זו.

עם השלמת ו של חוק יסוד: ה כנסת ב שנת 1958, הודיעה ועדת חוקה, חוק ו משפט של הכנסת כי חוק ה יסוד הבא יעסוק ב זכויות ה אדם , אך לא התקדמה ב מימוש הבטחה זו. בעקבות זאת הגיש ח"כ הנס קלינגהופר ל כנסת ה חמישית (ב-15 ב ינואר 1964) את הצעת חוק-יסוד: מגילת זכויות ה יסוד של ה אדם , תשכ"ד-1963, אך הצעת ו נדחתה עקב התנגדות ה ממשלה . שר המשפטים, דב יוסף, נימק את עמדת הממשלה, ובין השאר אמר: ניסיונות של חברי כנסת נוספים להעלות הצעות דומות נדחו אף הן.

ב כנסת ה עשירית חידש ח"כ אמנון רובינשטיין את הצעת ו של ח"כ קלינגהופר, ו הגיש ה כ הצעת חוק פרטית.

ב כנסת ה עשירית חידש ח"כ אמנון רובינשטיין את הצעת ו של ח"כ קלינגהופר, ו הגישה כ הצעת חוק פרטית. ב הציגו את הצעת ו בפני הכנסת אמר ח"כ רובינשטיין: ב הציגו את הצעת ו בפני הכנסת אמר ח"כ רובינשטיין: פיצול ו פשרה

על אף ה כישלון ב כנסת ה עשירית לא אמר רובינשטיין נואש.

ב כנסת ה שתים - עשרה הוא הגיש, על פי הצעה של ה שר דן מרידור ש נדונה ב וועדת חוקה, חוק ו משפט , שתי הצעות חוק יסוד ש עסקו רק ב חלק מ ה זכויות ש נכללו ב הצעות ה קודמות , מתוך מחשבה ש קל יהיה יותר לקדם את ה מהלך על ידי פיצול מגילת ה זכויות ל מספר חלקים. ב כנסת ה שתים -עשרה הוא הגיש, על פי הצעה של ה שר דן מרידור ש נדונה ב וועדת חוקה, חוק ו משפט , שתי הצעות חוק יסוד ש עסקו רק ב חלק מ ה זכויות ש נכללו ב הצעות ה קודמות , מתוך מחשבה ש קל יהיה יותר לקדם את ה מהלך על ידי פיצול מגילת ה זכויות ל מספר חלקים. חוקי היסוד שהוצעו הם חוק יסוד: חופש העיסוק וחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו. ב נוסף , ניהל רובינשטיין משא ו מתן עם נציגי ה מפלגות ה דתיות ו הגיע עימ ם ל פשרה ב שורת נושאים, מה ש ריכך את התנגדות ם . בין ה שאר הושמטו מ חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו ה זכות ל שוויון , חופש ה דת ו חופש ה ביטוי . כן נוסף ל חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו סעיף "שמירת ה דינים " ש קבע כי ה חוק לא יפגע ב הוראות ש חלו טרם חקיקת ו , ו רובינשטיין אף השמיט מ סעיף זה הוראה לפי ה הוראות קודמות יפורשו ב רוח חוק ה יסוד ה חדש . כן נוסף ל חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו סעיף "שמירת ה דינים " ש קבע כי ה חוק לא יפגע ב הוראות ש חלו טרם חקיקת ו , ו רובינשטיין אף השמיט מ סעיף זה הוראה לפי ה הוראות קודמות יפורשו ב רוח חוק ה יסוד ה חדש . לפי גדעון ספיר, בהמשך, צמצמו פסיקות בית המשפט את תחולתה של הפשרה, בהתעלם מהליך החקיקה, למשל כשקבעו כי הזכות לשוויון כלולה בזכות לכבוד וכי חוקים מוקדמים כן יפורשו ברוח חוקי היסוד החדשים. לפי יובל שני, ה הגנה ה חוקתית ב פסיקה על ה זכות ל שוויון היא חלקית ו עוסקת ב דרך כלל ב פגיעות ה קשורות ב קשר הדוק ל זכות ל כבוד ה אדם . את אישור חוקי היסוד של זכויות האדם ניווט יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, אוריאל לין.

ה חוק התקבל ב קריאה שנייה ו שלישית ב יום 17 ב מרץ 1992, שלושה חודשים לפני ה בחירות ל כנסת , ב רוב של 32 מול 21 חברי כנסת. ה חוק התקבל ב קריאה שנייה ו שלישית ב יום 17 ב מרץ 1992, שלושה חודשים לפני ה בחירות ל כנסת , ב רוב של 32 מול 21 חברי כנסת. התקבלה רק הסתייגות אחת, שפסלה את שריון החוק והצורך לשנותו ברוב מוחלט (שריון). הסתייגות זו התקבלה על חוד ו של קול לאחר ש ח"כ צ'רלי ביטון הפך את הצבעת ו . הסתייגות זו התקבלה על חוד ו של קול לאחר ש ח"כ צ'רלי ביטון הפך את הצבעת ו . הסתייגות זו התקבלה על חוד ו של קול לאחר ש ח"כ צ'רלי ביטון הפך את הצבעת ו . האקטיביזם השיפוטי

ב שנות ה שמונים החל בית ה משפט ה עליון ב שבת ו כ בג"ץ להרחיב את סמכויותי ו , גם ב הרחבת זכות ה עמידה , ש קיומ ה הוא תנאי מקדמי ל דיון ב עתירות ה מוגשות לפני ו , ו גם ב הפעלת מבחן ה סבירות ב הכרעה לגבי חוקיות ן של החלטות מנהליות; לפי מבחן זה, אף החלטה ש התקבלה מ תוקף סמכות חוקית, בטלה אם בית ה משפט פסק ש היא אינה סבירה.

ב שנות ה שמונים החל בית ה משפט ה עליון ב שבת ו כ בג"ץ להרחיב את סמכויותי ו , גם ב הרחבת זכות ה עמידה , ש קיומ ה הוא תנאי מקדמי ל דיון ב עתירות ה מוגשות לפני ו , ו גם ב הפעלת מבחן ה סבירות ב הכרעה לגבי חוקיות ן של החלטות מנהליות; לפי מבחן זה, אף החלטה ש התקבלה מ תוקף סמכות חוקית, בטלה אם בית ה משפט פסק ש היא אינה סבירה. בשנת 1993 פסק בג"צ שאף הימנעות מפעולה (באותו מקרה: פיטורי שר שהוגש נגדו כתב אישום חמור, במחיר פרישת סיעתו מהממשלה) בטלה אם היא אינה סבירה. כלומר, יש לראות את בעל הסמכות כמי שביצע את הפעולה. בשנת 1990, כתב שופט בית משפט העליון אהרן ברק, בפסק דינו בבג"ץ לאו"ר (דעת מיעוט), שאין מניעה עקרונית להפעיל ביקורת שיפוטית גם על חוקי הכנסת, וזאת אף ללא הוראה מפורשת בחוק:

ב פועל , ה חוק ש עמד על ה פרק נפסל רק מאחר ש נפסק ש הוא סותר את ה סעיף ה משוריין ב חוק יסוד: ה כנסת .

בפסקי דין מאוחרים יותר, אחדים משופטי בית המשפט העליון ציינו גם אפשרות עתידית להפעלת ביקורת שיפוטית אף על חוקי היסוד עצמם.

ביקורת כ זו אכן הופעלה ב מאי 2018 ב דיון ב עתירה להכריז על בטלות ו של תיקון 44 ל חוק יסוד: ה כנסת , ה מאפשר ל כנסת להחליט על הפסקת חברות ו של חבר ה כנסת ש יש ב מעשי ו משום הסתה ל גזענות או תמיכה ב מאבק מזוין נגד מדינת ישראל, ב פסק דינ ה של ה נשיאה אסתר חיות, אלא ש בג"ץ הכריע ש אין צורך לפסול את ה תיקון , ו ממילא אינו נדרש להכריע לגבי סמכות ו ב עניין . פס"ד בנק המזרחי

מהות ה של ה מהפכה ה חוקתית , כפי ש באה ל ידי ביטוי ב שני חוקי ה יסוד מ שנת 1992, התבררה ב פסק דין מקיף ו מעמיק של בית ה משפט ה עליון , ה מכונה ב קיצור פסק דין בנק ה מזרחי .

בדיון שבו ניתן פסק דין זה ישבו בהרכב תשעה משופטי בית המשפט העליון, ובהם שניים מנשיאיו, הנשיא לשעבר מאיר שמגר ומי שמונה תחתיו לתפקיד הנשיא, כחודשיים לפני מתן פסק הדין, השופט אהרן ברק. עיקרי פסק ה דין

כל שופטי ההרכב היו תמימי דעים כי "חוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי" שכנגדו טען "בנק המזרחי", אינו סותר את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וכי לפיכך יש לדחות את הערעור.

עם זאת, ב הערת אגב עסקו ה שופטים ב שאלת משמעות ם של חוקי ה יסוד ב אופן כללי.

שבעה שופטים, בראשם הנשיאים שמגר וברק, סברו כי כאשר הכנסת מחוקקת חוקי יסוד היא פועלת בסמכותה כאספה מכוננת המכוננת חוקה. השופט מישאל חשין חלק עליהם, ואילו השופט צבי טל נמנע מלעסוק בשאלות החוקתיות הכלליות, בשל ההנחה המוסכמת כי אין לשאלות אלה השלכות לנושא הנידון. ב ראיון ש העניק שנים לאחר פרישת ו הביע טל חרטה על ש לא הצטרף ל עמדת ה מיעוט ה עקרונית של ה שופט חשין. ב ראיון ש העניק שנים לאחר פרישת ו הביע טל חרטה על ש לא הצטרף ל עמדת ה מיעוט ה עקרונית של ה שופט חשין. בראיון שהעניק שנים לאחר פרישתו הביע טל חרטה על שלא הצטרף לעמדת המיעוט העקרונית של השופט חשין. שתי ה נקודות ה מרכזיות ב דיון ה חוקתי מהוות את ה יסוד ל מהפכה ה חוקתית כולה:

חוקה:נקבע כי למדינת ישראל יש חוקה - חוקי היסוד, וכי אלו גוברים על חקיקה רגילה של הכנסת ועליונים עליה. ל צורך קביעה זו נדרשו ה שופטים להבהיר את סמכות ה ה כפולה של ה כנסת , כ רשות מכוננת ו מחוקקת . ה שופט חשין חלק על קביעה זו. ביקורת שיפוטית : נקבעה סמכות ו של בית ה משפט לבקר את חוקי הכנסת ו להכריז על בטלות ם ב מקרה של סתירה ל חוק יסוד. נקודה נוספת בפסק הדין עסקה במבחן המידתיות שבפסקת ההגבלה בחוקי היסוד.

הכרעת השופטים בשאלה זו הרחיבה את שיקול הדעת של בית המשפט בבואו לדון בחוקתיותו של חוק: בפסקת ההגבלה שבחוקי היסוד, מתוארת פגיעה אפשרית בזכויות המנויות בחוקי היסוד: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש". ב פסק ה דין נקבע כי ל מידתיות שלושה מבחנים: מבחן ה קשר ה רציונלי : לפי ו יש להוכיח כי ה חוק ה פוגע אכן ישיג את המטרה ה מבוקשת . מבחן הפגיעה הפחותה: כלומר, להוכיח כי בחוק נעשתה הפגיעה המינימלית ההכרחית לשם השגת המטרה. מבחן ה מידתיות ה צר : יש להראות כי ה תועלת ה מופקת מן ה חוק , מצדיקה את ה פגיעה בזכות ה יסוד . המבחן השלישי היה שנוי במחלוקת בקרב השופטים.

הנשיא לשעבר שמגר סבר כי יש להשתמש רק ב שני ה מבחנים ה ראשונים , ו כי אין זה מ תפקיד ו של בית ה משפט לדון ב שאלת ה איזון ה ראוי בין ה תכלית ל פגיעה . הנשיא לשעבר שמגר סבר כי יש להשתמש רק ב שני ה מבחנים ה ראשונים , ו כי אין זה מ תפקיד ו של בית ה משפט לדון ב שאלת ה איזון ה ראוי בין ה תכלית ל פגיעה . הנשיא ברק סבר כי יש להוסיף גם את המבחן השלישי. מבחן זה העניק ל בית ה משפט שיקול דעת רחב ב שאלה ה ערכית של ה איזון בין ה תועלת ל בין ה פגיעה . ה נשיא שמגר סיכם ב סוף דברי ו את עיקרי ה דברים ש נקבעו ב פסק דינ ו :

ה חקיקה ב ישראל בנויה על פי מדרג נורמטיבי. בראשהסולם של המדרג הנורמטיבי עומדת החקיקה החוקתית. ה חקיקה ה חוקתית של נו ביטויי ה כיום ב חוקי יסוד. אלו יתאחדו בבוא היום לחוקה שלמה ומשולבת אחת. חוקיסוד : חופש ה עיסוק ו חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו הם חקיקה חוקתית. המחוקק הריבון העליון הוא הכנסת: היא המוסמכת לחוקק חקיקה חוקתית והיא המוסמכת לחוקק חקיקה רגילה. היא גם מוסמכת להתקין תקנות אם היא קובעת כך ב חוק . אין משנים או מבטלים הוראה ה כלולה ב אחד מ שני חוקי ה יסוד ה נ"ל , אלא ב חוק יסוד או מ כוח ו . מן ה נכון לאמץ עקרון זה לגבי כל חוקי ה יסוד . אין פוגעים בהוראה הכלולה באחד משני חוקי היסוד הנ"ל, אלא בחוק יסוד או מכוחו. ה כנסת מוסמכת לכבול ב חקיקת ה את חקיקת ה עתיד , הן זו ה חוקתית ו הן זו ה רגילה . ה כנסת מוסמכת לכבול ב חקיקת ה את חקיקת ה עתיד , הן זו ה חוקתית ו הן זו ה רגילה . ה כבילה יכול ש תהיה צורנית או מהותית. ה כבילה יכול ש תהיה צורנית או מהותית. תיקון לחוק קיים שהוחק אחרי תחילתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו כפוף להוראותיו של חוק היסוד האמור. סמכות ה ביקורת ה משפטית על חוקתיות ה חקיקה היא בידי בית ה משפט . על מהותה של המהפכה החוקתית

ה נשיא ה פורש שמגר כתב ב סוף פסק דינ ו :

הנשיא ברק תיאר את המהפכה בתפיסתו:

לעומת ו ה שופט מישאל חשין סבר כי אין ל כנסת סמכות לכונן חוקי יסוד בעלי מעמד גבוה יותר מ חקיקה רגילה.

הוא כתב: גודל ה מהפכה

ברמה המהותית המהפכה החוקתית מתאפיינת במתן מעמד מיוחד לזכויות האדם.

אין פירוש ה דבר ש קודם ל כך לא נשמרו זכויות ה אדם ב ישראל . זכויות כגון חופש ה ביטוי ו חופש ה עיסוק זכו ל הגנת ו של בית ה משפט ה עליון מ ראשית ימי ה של מדינת ישראל. לפיכך, בעבר יכלה הכנסת לחוקק חוק שיפגע בזכויות האדם, מבלי שניתן יהיה להתגונן מפני חקיקה כזו. המעמד ה"על-חוקי" שניתן לחוקי היסוד העוסקים בזכויות האדם הופכים את ההגנה עליהם לחזקה יותר. חופש ה עיסוק , זכות ה קניין חופש ה תנועה ו עוד מספר זכויות, הן זכויות ה קבועות במפורש ב חוקי ה יסוד ה אמורים ו זוכות ל הגנה מ כוח ם .

חופש ה עיסוק , זכות ה קניין חופש ה תנועה ו עוד מספר זכויות, הן זכויות ה קבועות במפורש ב חוקי ה יסוד ה אמורים ו זוכות ל הגנה מ כוח ם . ברמה הטכנית המהפכה החוקתית מתאפיינת במתן יכולת לבית המשפט לפסול חקיקה של הכנסת, כאשר חקיקה זו עומדת - להבנתו של בית המשפט - בסתירה לחוק יסוד.

ה יכולת לפסול חקיקת משנה הייתה נתונה ל בתי ה משפט מאז ו מתמיד , ב התאם ל עקרונות ה משפט ה מנהלי . כעת הורחבה יכולת זו גם לפסילתה של חקיקה ראשית. כדי לאפשר ל נשיא ה פורש שמגר לכתוב את פסק ה דין ב עניין בנק ה מזרחי , היה צורך לפרסמ ו בתוך שלושה חודשים.

כדי לאפשר ל נשיא ה פורש שמגר לכתוב את פסק ה דין ב עניין בנק ה מזרחי , היה צורך לפרסמ ו בתוך שלושה חודשים. כתוצאה מכך, פס"ד ניתן חמישה ימים לאחר רצח רה"מ יצחק רבין, שעה שתשומת לב העיתונות והציבור בישראל הייתה נתונה לרצח ולא הייתה פנויה לדיון בפסק הדין. פסקת הגבלה - תנאים ל חקיקה ה פוגעת ב זכויות ה מוגנות ב חוקי ה יסוד

ה עיקרון ש קבע ה נשיא ברק ב פס"ד בנק ה מזרחי אומר: "סתירה בין ה אמור ב אחד מ שני חוקי ה יסוד לבין ה אמור ב חוק רגיל גוררת אחרי ה בטלות ו של ה חוק ה סותר ".

ה עיקרון ש קבע הנשיא ברק ב פס"ד בנק ה מזרחי אומר: "סתירה בין ה אמור ב אחד מ שני חוקי ה יסוד לבין ה אמור ב חוק רגיל גוררת אחרי ה בטלות ו של ה חוק ה סותר ". עם זאת, אין פירוש ה דבר ש ה כנסת אינה יכולה לחוקק חוק ה פוגע ב זכויות ה מוגנות ב חוקי ה יסוד - ה כנסת יכולה לעשות זאת, ו ב תנאי ש תעשה זאת ב דרך ה נכונה . העיקרון שקבע הנשיא ברק נובע מסעיף 8 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו שבו נאמר: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". סעיף זה קרוי "פסקת ה הגבלה ". סעיף זה קרוי "פסקת ה הגבלה ". סעיף זה קרוי "פסקת ההגבלה". הסעיף אוסר פגיעה בזכויות שלפי חוק יסוד זה, אך מתיר פגיעה הנעשית בחוק שמקיים ארבעה תנאים: חוקיות - ה פגיעה ב זכות נעשית ב חוק או על פי חוק מ כוח הסמכה מפורשת. החוקהולם את ערכיה של מדינת ישראל. הפגיעה בזכויות היא במידה שאינה עולה על הנדרש. סעיף 4 ב חוק יסוד: חופש ה עיסוק מכיל הגבלה דומה ב יחס ל זכויות ה מוגנות ב חוק יסוד זה.

סעיף 4 ב חוק יסוד: חופש ה עיסוק מכיל הגבלה דומה ב יחס ל זכויות ה מוגנות ב חוק יסוד זה. ערכיה של מדינת ישראל

ב תחילת ו של חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו שני סעיפים ה מלמדים על ערכי ה של מדינת ישראל:

סעיף 1: זכויות ה יסוד של האדם ב ישראל מושתתות על ה הכרה ב ערך ה אדם , ב קדושת חיי ו ו ב היותו בן חורין, ו הן יכובדו ב רוח ה עקרונות ש ב הכרזה על הקמת מדינת ישראל. סעיף 1: זכויות ה יסוד של האדם ב ישראל מושתתות על ה הכרה ב ערך ה אדם , ב קדושת חיי ו ו ב היות ו בן-חורין, ו הן יכובדו ב רוח ה עקרונות ש ב הכרזה על הקמת מדינת ישראל. סעיף 1א: חוק-יסוד זה, מטרת ו להגן על כבוד ה אדם ו חירות ו , כדי לעגן ב חוק -יסוד את ערכי ה של מדינת ישראל כ מדינה יהודית ו דמוקרטית . סעיף 1א: חוק-יסוד זה, מטרת ו להגן על כבוד ה אדם ו חירות ו , כדי לעגן ב חוק -יסוד את ערכי ה של מדינת ישראל כ מדינה יהודית ו דמוקרטית . תכלית ראויה

גביית מסים היא פגיעה מובהקת ב קניינ ו של אדם - ה מדינה נוטלת ממנ ו חלק מ כספ ו .

עם זאת אין ב כך סתירה ל סעיף 3 ל חוק ה יסוד : כבוד ה אדם ו חירות ו , משום ש ה פגיעה נעשית ל תכלית ראויה: ה מיסים משמשים ל מימון כל ה פעולות ו ה שירותים ה נכללים ב תקציב ה מדינה . עם זאת אין ב כך סתירה ל סעיף 3 ל חוק ה יסוד : כבוד ה אדם ו חירות ו , משום ש ה פגיעה נעשית ל תכלית ראויה: ה מיסים משמשים ל מימון כל ה פעולות ו ה שירותים ה נכללים ב תקציב ה מדינה . גם הפקעת קרקע ל צורכי ציבור, כגון סלילת כביש, היא פגיעה ב קניינ ו של אדם, ו גם היא נעשית ל תכלית ראויה - סלילת כביש ש ישרת את ה ציבור כולו . פגיעה בחופש העיסוק נעשית בחוקים אחדים המחייבים קבלת רישיון לעיסוקים מסוימים.

ה עיסוק ב רפואה , למשל, יש ב ו סכנת חיים ל מטופל כאשר ל מטפל חסר ה ידע ה דרוש , ו לכן התניית עיסוק זה ב רישיון נעשית ל תכלית ראויה. ה עיסוק ב רפואה , למשל, יש ב ו סכנת חיים ל מטופל כאשר ל מטפל חסר ה ידע ה דרוש , ו לכן התניית עיסוק זה ב רישיון נעשית ל תכלית ראויה. העיסוק ברפואה, למשל, יש בו סכנת חיים למטופל כאשר למטפל חסר הידע הדרוש, ולכן התניית עיסוק זה ברישיון נעשית לתכלית ראויה. לעיתים מפורטת תכלית ו של חוק ב חוק עצמו.

לעיתים מפורטת תכלית ו של חוק ב חוק עצמו. דוגמה ל כך היא חוק ה מדיניות ה כלכלית ל שנת ה כספים 2005 (תיקוני חקיקה), התשס"ה-2004, ש ב סעיף 1 ב ו נאמר: פעמים רבות נלמדת תכליתו של החוק מדברי ההסבר הנלווים להצעת החוק ומהדיון שנערך בחוק בכנסת ובוועדותיה.

מידתיות

לאחר ש נמצא ש פגיעה ב זכות ה מוגנת על ידי חוק יסוד נעשתה ל תכלית ראויה, יש לבדוק את ה מידתיות של ה , כלומר האם ה פגיעה נעשתה ב מידה ה מינימלית ה הכרחית ל השגת ה תכלית ה ראויה , או ש ה פגיעה נעשתה ב מידה מופרזת, ו לכן אין להתיר ה .

לאחר ש נמצא ש פגיעה ב זכות ה מוגנת על ידי חוק יסוד נעשתה ל תכלית ראויה, יש לבדוק את ה מידתיות של ה , כלומר האם ה פגיעה נעשתה ב מידה ה מינימלית ה הכרחית ל השגת ה תכלית ה ראויה , או ש ה פגיעה נעשתה ב מידה מופרזת, ו לכן אין להתיר ה . כאשר מוסכם עלינו שמס נגבה לתכלית ראויה, עדיין יש מקום לבדיקה של שיעורי המס, כדי לוודא שאינם מופרזים. החזקת ו של אדם ב מעצר מנהלי עשויה להיות ל תכלית ראויה כאשר ה דבר נעשה ב נימוק של ביטחון ה מדינה , ו עדיין יש מקום לבחון את ה מידתיות , מ בחינת משך ה מעצר ו מידת ה הגבלה (אולי ניתן להסתפק ב מעצר בית, או ב צו איסור יציאה מן ה ארץ , למשל). דיון בבטלותו של חוק

כאמור, על מנת להביא את בית ה משפט ל קביעה ש חוק ב שלמות ו , או ש סעיפים מסוימים ל חוק , בטל, יש להראות ש ה חוק אינו מקיים את אחד מ ה תנאים ה מופיעים ב פסקת ה הגבלה .

דוגמה לדיון מסוג זה היא בג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, שבו הועלתה תביעה להכריז על בטלתו של סעיף 56 לחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל (הסעיף קרוי בהמשך "פרק החקלאות"). פסק דינ ה של ה שופטת דורית ביניש מציג את ה טענות של ה עותרים : החלטת ה של ה שופטת ביניש מתמצתת את פסק דינ ה :

ב פסק דין זה הונחה תשתית משפטית ל גורם נוסף ל הכרזה על בטלת ו של חוק: הליך חקיקה ש יש ב ו "פגם ה יורד ל שורש ה הליך ".

חרף הביקורת החריפה שמתח בית המשפט על הליך חקיקתו של החוק שנדון בפסק דין זה, עדיין לא מצא פגמים אלה כחריפים במידה שתצדיק את ביטול החוק. ב פסק דין אחר מתח ה שופט יצחק זמיר ביקורת על ה שימוש ה מופרז ש עושים לעיתים עורכי דין ב חוקי ה יסוד :

אף ש פעמים רבות עתירה ל ביטול ו של חוק מוגשת ל בג"ץ , הרי ה סמכות לבטל חוק נתונה ל כל בית משפט.

דוגמה ל כך היא פסק דין הנדלמן של בית משפט ה שלום ב תל אביב, ש ב ו בוטל סעיף ב פקודת מס הכנסה, ב נימוק ש הוא נמצא ב סתירה ל חוק יסוד: חופש ה עיסוק . האם נוצר מאבק כוח בין הכנסת לבין הרשות השופטת

בכוח שמעניקים שני חוקי היסוד לבית המשפט, להכריז על בטלותו של חוק שחוקקה הכנסת, הופר לכאורה האיזון בין הרשות המחוקקת לרשות השופטת במדינת ישראל, משום שהוגבר כוחה של הרשות השופטת.

בפס"ד בנק המזרחי ניסה אהרן ברק להרגיע את החוששים, וכלל בדבריו את ההצהרה הבאה: פעמים אחדות בוטלו סעיפים ב חוק , תיקון ל חוק ו אף חוק ב שלמות ו ("חוק טל").

באחד ממקרים אלה, שבו בוטל תיקון לפקודת מס הכנסה, נימק הנשיא אשר גרוניס צעד זה במחדלים של הרשות המחוקקת והרשות המבצעת: חרף ניסיונות הרגעה של ה שופטים , נשמעו טענות ב חוגים שונים של ה ציבור ב ישראל כי ה כוח ב ו עושה שימוש בית ה משפט מפר את ה איזון .

עם התמנותו של דניאל פרידמן לשר משפטים בפברואר 2007, הועלה הנושא לדיון ציבורי בולט, ופרידמן החל לפעול במטרה לסייג את כוחו של בית המשפט. בין ה יתר טען פרידמן כי ב מקרים רבים, כמו ב מקרה של ביטול חוק ש הכנסת חוקקה - נוטל ל עצמו בית ה משפט סמכות ש לא הוקנתה ל ו . ביקורת כלפי המהפכה החוקתית

כנגד המהפכה החוקתית התייצבו כאלה שהתנגדו לפרשנות שניתנה בבית המשפט העליון לחקיקתם של שני חוקי היסוד החדשים.

בין המבקרים משפטנים, אנשי אקדמיה, שרים וחברי כנסת. לעומת ם היו ש התייצבו להגן על חוקי ה יסוד ו ה פרשנות ש ניתנה ל הם ב בית ה משפט ה עליון . לעומת ם היו ש התייצבו להגן על חוקי ה יסוד ו ה פרשנות ש ניתנה ל הם ב בית ה משפט ה עליון . הביקורת נמתחה הן כלפי תפיסות היסוד של המהפכה החוקתית והן כלפי אופן יישומה.

ה מבקרים שללו את היות ם של חוקי ה יסוד בעלי מעמד חוקתי על חוקי, ערערו על סמכות ו של בית ה משפט לדון ב חוקתיות ו של חוק, ו כן ביקרו את היקף ה ביקורת ה שיפוטית ש נקט בית ה משפט . שר ה משפטים לשעבר, פרופסור דניאל פרידמן כתב:

שר ה משפטים לשעבר, פרופסור דניאל פרידמן כתב: המחלוקת על טענת ההטעיה

קיימת מחלוקת בשאלה האם התכוונו חברי הכנסת להעניק לחוקי היסוד מעמד על-חוקי, והאם ציפו שהפרשנות שתינתן להם על ידי בית המשפט תהיה כפי שהתבררה לאחר מכן.

חלק מ חברי ה כנסת טענו כי הוטעו על ידי יוזמי ה חוקים , ב הם לין. חלק מ חברי ה כנסת טענו כי הוטעו על ידי יוזמי ה חוקים , ב הם לין. חלק מ חברי ה כנסת טענו כי הוטעו על ידי יוזמי ה חוקים , ב הם לין. טענת ההטעיהבגרסתה החריפה היא שחברי הכנסת רובינשטיין ולין הטעו את חברי הכנסת במכוון והעלימו מהם את המשמעות החוקתית של הצבעתם.

כך תיאר חבר ה כנסת מיכאל איתן את הליך ה חקיקה של חוקי ה יסוד : גם חבר הכנסת אריה דרעי אמר שחוקי היסוד הועברו "תוך הטעיה מכוונת של הציבור הדתי והחרדי, שהיו צריכים את הסכמתם", והוא אף הביע את ביטחונו שהחוק נוסח בתיאום עם בית המשפט העליון.

ה טוענים ל הטעיה מציינים כמה אמירות של חבר הכנסת לין ב מהלך ה חקיקה , ב הם דברים ש נשא ב הביא ו את ה חוק ל קריאה שנייה ו שלישית ב מליאת ה כנסת :

ה טוענים ל הטעיה מציינים כמה אמירות של חבר הכנסת לין ב מהלך ה חקיקה , ב הם דברים ש נשא ב הביא ו את ה חוק ל קריאה שנייה ו שלישית ב מליאת ה כנסת : מנגד, חברי הכנסת רובינשטיין ולין דחו את הטענות בדבר הטעיה או טָעות של חברי הכנסת.

ב דיונים אמר לין:

"ואני אומר לחברי הבית: בואו נעשה את הניסיון.

הכוח לא הועבר למערכת בתי המשפט. ה כוח נשאר ב בית הזה. ו אם חלילה יסתבר מ ה ניסיון עם ה חוק הזה ש אנחנו טעינו, ו ה פרשנות ה ניתנת ל חוק אינה על פי כוונת ו ה אמתית של ה מחוקק , יש ב ידי ה כנסת ה כוח לשנות את ה חוק . אני אומר: בואו נעשה את הניסיון ובואו נביא את הבשורה הזו לעם ישראל". לפי רובינשטיין:

"הטענה שהכנסת לא הייתה מודעת לאפשרות שמדובר בחוק-על אשר יאפשר ביקורת שיפוטית אין לה על מה להתבסס".

אוריאל לין חיבר ספר ש מתאר את חקיקת חוקי ה יסוד ו ב ו התייחס ל טענות ה הטעיה ו שלל אות ן ב תוקף .

לשיטתו יש בהן "לא רק משום עלבון לכנסת אלא התעלמות מהעובדות ומן האמת". פרופ' גדעון ספיר העלה הצעה שמאמצת גרסה מרוככת של טענת ההטעיה.

לפי הצעה זו, מקדמי החוק השרו עמימות מכוונת ונקטו בהתבטאויות דו-משמעיות באשר לפוטנציאל המהפכני של חוקי היסוד, מה שהקל את ההתנגדות לחוקי היסוד, בפרט על רקע עמימות הדוקטרינות החוקתיות וחוסר המודעות הכללית לעניינים חוקתיים באותה תקופה. ב נוסף , גם בין ה משפטנים ה אפשרות של ביקורת שיפוטית שיטתית על בסיס חוק יסוד משוריין (כמו חוק יסוד: חופש ה עיסוק ) נחשבה ל ספקולטיבית , ו לגבי חוק יסוד ש אינו משוריין (כמו חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו ) שררה הסכמה כי אין ל ו כל מעמד עליון. ביקורת מהותית

ה מבנה ה חוקתי ש יצרה ה מהפכה ה חוקתית , הוא של חוקי יסוד ב מעמד של חוקה, אשר ל הם עליונות על חוקי ה כנסת , כאשר אלה נתונים ל ביקורת שיפוטית בידי בית ה משפט ה עליון .

בית המשפט יכול לפסול חוקים העומדים בסתירה לחוק היסוד. ה עיקרון ש ב בסיס ה מודל ה זה (ה דומה ב חלק זה ל מודל ה אמריקאי ), הוא כי מלבד ה עיקרון של שלטון ה עם באמצעות נבחרי ו , יש ל מדינה ערכי יסוד עליונים, ו יש להגן עלי הם מפני פגיעת ו של ה מחוקק . פרופסור גדעון ספיר מנה את חסרונותיה הבולטים של גישה זו, לשיטתו: אי הסכמה ערכית: גם אם מקבלים את ההנחה שישנם ערכים עליונים לחברה שראוי לשריינם, בחברה המערבית הפלורליסטית יש מגוון דעות באשר לשאלה מהם אותם ערכים. בהנחה שחוקה צריכה להתקבל בהסכמה רחבה, לא ברור כיצד ניתן לגשר על אי ההסכמות ולקבל חוקה. שאלה זו מחריפה ב הקשר ה ישראלי , ב חברה שסועה ב שאלות חברתיות ערכיות. פגיעה בעיקרון הדמוקרטי: כיוון שערכיו ותפיסותיו של השופט משפיעים על הכרעותיו השיפוטיות, מסירת ההכרעה הסופית בשאלות ערכיות של חוקתיות, מציבה למעשה תחליף לעקרון היסוד הדמוקרטי לפיו ההכרעה במחלוקות ציבוריות נעשית בדרך של הכרעת רוב. פגיעה ב מעמד בית ה משפט : מסירת ה סמכות להכריע ב שאלות ציבוריות ערכיות לידי בית ה משפט , תיצור אצל ה ציבור את ה רושם כי בית ה משפט אינו אלא שחקן נוסף ב מגרש ה פוליטי . כ חלופה ל מודל זה הציע ספיר מודל דיאלוגי ל חוקה , לפי ו תפקיד ה של ה חוקה הוא לדאוג ל כך ש פגיעה ב זכויות יסוד תעשה רק לאחר דיון ציבורי מעמיק, באמצעות דיאלוג בין ה רשות ה מחוקקת ו ה רשות ה שופטת , אך לא לבטל את ה עיקרון של הכרעה דמוקרטית ב שאלות ערכיות.

כ חלופה ל מודל זה הציע ספיר מודל דיאלוגי ל חוקה , לפי ו תפקיד ה של ה חוקה הוא לדאוג ל כך ש פגיעה ב זכויות יסוד תעשה רק לאחר דיון ציבורי מעמיק, באמצעות דיאלוג בין ה רשות ה מחוקקת ו ה רשות ה שופטת , אך לא לבטל את ה עיקרון של הכרעה דמוקרטית ב שאלות ערכיות. זאת ב דומה ל שיטות ה בריטית , ה קנדית ו ה ניו זילנדית. אל מול הטענה בדבר אי הסכמה ערכית טען אהרן ברק כי עוד קודם לחקיקת חוקי היסוד "היו לנו כמובן זכויות אדם, והן ממשיכות להיות.

חלקן סטטוטוריות, כגון: חוק שיווי זכויות האישה, תשי"א-1951, חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, תשמ"ח-1988, רובן הלכתיות, עבודה נפלאה של מערכת בתי המשפט בישראל, בראשם בית המשפט העליון. חולשתן של הלכות אלה הייתה בכך שחוק רגיל יכול היה לשנותן ובלבד שהדברים ימצאו ביטוי מתאים". אל מול ה טענה של פגיעה ב עיקרון ה דמוקרטי ניצבה ה טענה ש לפי ה יש להגן מפני עריצות ה רוב , ש עלולה להוביל ל חקיקת חוקים ללא כל בקרה.

חוקי היסוד כחוקה

כוונת ה מחוקק

ה יסוד ש עלי ו נבנתה ה מהפכה ה חוקתית : הגדרת ם של חוקי ה יסוד כ חוקה אשר ל ה עליונות על ה חוקים ה רגילים , היה שנוי ב מחלוקת מ עת ש הוצב לראשונה ב ידי ה שופט אהרן ברק.

נטען כי חברי ה כנסת לא התכוונו ב חקיקת חוקי ה יסוד ליצור חוקה ו להעניק ל חוקים הללו מעמד על חוקי. העובדה שחוקי היסוד עברו ברוב קטן ולא מוחלט (חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עבר ברוב של 32 מול 21), שימשה לערעור המעמד החוקתי שיוחס לחוק היסוד. חבר הכנסת מיכאל איתן אמר דברים דומים אמר גם חבר ה כנסת חיים רמון.

גם יושב ראש ה כנסת , ראובן ריבלין, תקף את ה מהפכה ה חוקתית ו אמר ב תגובה ל פסילת חוק בידי שופט בית משפט ה שלום : גם יושב ראש ה כנסת , ראובן ריבלין, תקף את ה מהפכה ה חוקתית ו אמר ב תגובה ל פסילת חוק בידי שופט בית משפט ה שלום : גם נשיא בית המשפט העליון בדימוס משה לנדוי סבר כי "החוקה, כפי שהיא תוארה על ידי הנשיא ברק, היא היחידה בעולם שנוצרה באמרי פיו של בית המשפט.

" כנגד ה הסתמכות על פסק ה דין מרבורי נגד מדיסון, ש ייסד את ה ביקורת ה שיפוטית ב ארצות ה ברית , הטעים לנדוי כי הסמכות לכונן חוקה נטען גם כי מ בחינה משפטית חוקתית, ל כנסת אין סמכות של רשות מכוננת, ה יכולה לכונן חוקה.

תפישה זו היא שעמדה ביסוד חוות הדעת של השופט מישאל חשין בפסק דין בנק המזרחי. בפסקי דין מאוחרים יישר חשין קו עם דעת הרוב בפס"ד המזרחי, אך בדברים שנשא בכנס שנערך לכבודו בשנת 2007 אמר חשין: ב אקדמיה , מבקרת בולטת של פרשנות חוקי ה יסוד כ חוקה הייתה פרופסור רות גביזון, ש שללה את תאוריית ה סמכות ה מכוננת של הכנסת.

ב אקדמיה , מבקרת בולטת של פרשנות חוקי ה יסוד כ חוקה הייתה פרופסור רות גביזון, ש שללה את תאוריית ה סמכות ה מכוננת של ה כנסת . דניאל פרידמן כתב על כך:

נטען כי עד לחקיקת שני חוקי היסוד העוסקים בזכויות אדם לא יוחסה לחוקי היסוד עליונות על חוקים רגילים, אלא רק לסעיפים המשוריינים שבהם.

("חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו " איננו משוריין). טענה זו משמשת הן ל ביסוס העדר כוונה מ צד חברי הכנסת ליצור ב חוקי יסוד חוקה בעלת מעמד על חוקתי, שכן ה שיח ה חוקתי היה ב חיתולי ו ו ה מחשבה ש בית ה משפט יעסוק ב ביקורת שיפוטית שיטתית לא הייתה כלל על סדר ה יום ה ציבורי . טענה זו משמשת הן ל ביסוס העדר כוונה מצד חברי הכנסת ליצור ב חוקי יסוד חוקה בעלת מעמד על חוקתי, ש כן ה שיח ה חוקתי היה ב חיתולי ו ו ה מחשבה ש בית ה משפט יעסוק ב ביקורת שיפוטית שיטתית לא הייתה כלל על סדר ה יום ה ציבורי . טענה זו משמשת הן ל ביסוס העדר כוונה מצד חברי הכנסת ליצור ב חוקי יסוד חוקה בעלת מעמד על חוקתי, ש כן ה שיח ה חוקתי היה ב חיתולי ו ו ה מחשבה ש בית ה משפט יעסוק ב ביקורת שיפוטית שיטתית לא הייתה כלל על סדר ה יום ה ציבורי . ו הן כדי להראות ש פסק ה דין בנק ה מזרחי היה מנוגד ל פסיקה ש נהגה ב בית ה משפט ה עליון קודם ל כן . סמכותו של בית המשפט

טענה נוספת ש העלו מתנגדי ה מהפכה ה חוקתית היא כי אף אם ל חוקי ה יסוד מעמד עליון על פני חקיקה רגילה, ו אכן אין ה כנסת יכולה לחוקק חוקים ה מנוגדים ל הם , מ כל מקום ה זכות לקבוע כי חוק פלוני סותר חוק יסוד ו להכריז על בטלות ו , לא נמסרה ל בית ה משפט ה עליון .

טענה נוספת ש העלו מתנגדי ה מהפכה ה חוקתית היא כי אף אם ל חוקי ה יסוד מעמד עליון על פני חקיקה רגילה, ו אכן אין ה כנסת יכולה לחוקק חוקים ה מנוגדים ל הם , מ כל מקום ה זכות לקבוע כי חוק פלוני סותר חוק יסוד ו להכריז על בטלות ו , לא נמסרה ל בית ה משפט ה עליון . אקטיביזם שיפוטי

מלבד ה ביקורת ה בסיסית על קביעת בית ה משפט ה עליון כי חוקי ה יסוד מהווים חוקה ו כי ב סמכות ו לקיים ביקורת שיפוטית מ כוח ה , נמתחה ביקורת על ה אופן ב ו פירש בית ה משפט את חוקי ה יסוד .

הרחבת הזכויות המנויות בית ה משפט ה עליון הרחיב ב מספר רב של פסיקות את מניין ה זכויות ה מוגנות מ כוח "חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו ".

על גישה זו נמתחה ביקורת מצד מתנגדים לאקטיביזם השיפוטי, ובפרט על הנוהג של "קריאה לתוך" (reading in) חוק היסוד זכויות שאינן מנויות בו, ואף כאלה שהוצאו מנוסח החוק במכוון. כך ל דוגמה נפסק כי ה זכות ל שוויון מוגנת מ כוח ה איסור לפגוע ב כבוד ה אדם , ש כן פגיעה ב שוויון פוגעת ב כבוד ו של ה מופלה ל רעה . זאת אף שהזכות לשוויון הייתה חלק מהנוסח המקורי של חוק היסוד והיא הוצאה ממנו במכוון במהלך הדיונים בכנסת. מבחן המידתיות עמדת ו של ה נשיא אהרן ברק, ש זכתה ל הסכמת רוב ה שופטים , הייתה כי מבחן ה מידתיות ש בפסקת ה הגבלה מעניק ל בית ה משפט סמכות לא רק לבחון אם ה חוק ה פוגע ב זכות יסוד עושה זאת ב אופן ה מצומצם ביותר ה אפשרי ו האם יש קשר רציונלי בין תכלית ו לבין הוראותי ו , אלא גם האם ה תועלת ש ב תכלית ה חוק , מצדיקה את ה פגיעה ה נגרמת ממנ ו .

עמדת ו של הנשיא אהרן ברק, ש זכתה ל הסכמת רוב ה שופטים , הייתה כי מבחן ה מידתיות ש ב פסקת ה הגבלה מעניק ל בית ה משפט סמכות לא רק לבחון אם ה חוק ה פוגע ב זכות יסוד עושה זאת ב אופן ה מצומצם ביותר ה אפשרי ו האם יש קשר רציונלי בין תכלית ו לבין הוראותי ו , אלא גם האם ה תועלת ש ב תכלית ה חוק , מצדיקה את ה פגיעה ה נגרמת ממנ ו . מבחן זה מכונה "מבחן ה מידתיות ה צר ". בקביעה זו הוענקה לבית המשפט סמכות לבחינה ערכית, האם מטרה פלונית (שהוגדרה כבר כראויה וכתואמת את ערכיה של המדינה), מצדיקה את הפגיעה שתיגרם מן החוק. המבקרים טענו כי בכך מעמיד עצמו בית המשפט כ"מחוקק על" השוקל את שיקוליה של הרשות המחוקקת, "האם ראוי לפגוע בערך פלוני לשם השגת ערך אלמוני". ה נשיא ה פורש שמגר התנגד ב פסק ה דין ל הכללת ה בחינה ה זו ב דרישת ה מידתיות . הנשיא הפורש שמגר התנגד בפסק הדין להכללת הבחינה הזו בדרישת המידתיות. צעדי נגד

במהלך השנים שחלפו מראשית המהפכה החוקתית, עלו מספר הצעות לשינוי המצב החוקתי כדי לאזן או אף לבטל כליל את המהפכה החוקתית.

פסקת ה התגברות

ערך מורחב – פסקת ההתגברות

בשנת 1993 פסק בג"ץ כי ההסדר (הזמני) שמנע מחברת "מיטראל" ייבוא בשר לא כשר אינו ענייני ודינו להתבטל.

השופט תאודור אור ציין באמרת אגב כי מניעת ייבוא בשר על ידי חברת מיטראל פוגעת בחופש העיסוק שלה, המוגן בהוראות חוק יסוד: חופש העיסוק. הערה זו חידדה את ה הבנה אצל חברי ה כנסת כי גם חקיקה ראשית ב חוק רגיל ש תסדיר את ה סטטוס קוו ש מנע ייבוא בשר טרף ל ישראל , צפויה להתבטל ב בית ה משפט . ה ערה זו חידדה את ה הבנה אצל חברי הכנסת כי גם חקיקה ראשית ב חוק רגיל ש תסדיר את ה סטטוס קוו ש מנע ייבוא בשר טרף ל ישראל , צפויה להתבטל ב בית ה משפט . פסק ה דין עורר משבר פוליטי, ו דרישה מ ציד ה של מפלגת ש"ס להשיב את ה סטטוס קוו ב נושא על כנ ו . פסק ה דין עורר משבר פוליטי, ו דרישה מ ציד ה של מפלגת ש"ס להשיב את ה סטטוס קוו ב נושא על כנ ו . ב מרץ 1994 אישרה ה כנסת תיקון ל חוק יסוד: חופש ה עיסוק , ו נוספה ל ו "פסקת ה התגברות ", סעיף ה מאפשר ל כנסת לחוקק חוק ש עומד ב סתירה ל חוק ה יסוד , ל זמן מוגבל, כל עוד הוא התקבל ב רוב של חברי ה כנסת (סעיף 8(א)): "הוראת חוק ה פוגעת ב חופש ה עיסוק תהיה תקפה אף כש אינה ב התאם לסעיף 4, אם נכללה ב חוק ש נתקבל ב רוב של חברי הכנסת ו נאמר ב ו במפורש, ש הוא תקף על אף ה אמור ב חוק -יסוד זה; תוקפ ו של חוק כאמור יפקע ב תום ארבע שנים מ יום תחילת ו , זולת אם נקבע ב ו מועד מוקדם יותר". כמודל לסעיף זה שימשה הוראה דומה בצ'רטר הקנדי על הזכויות והחירויות. ה משנה ל נשיא בית ה משפט ה עליון ב אותה ה עת , אהרן ברק, תמך ב הוספת ה סעיף ל חוק ה יסוד . ב המשך 1994 נחקק חוק יבוא בשר קפוא, התשנ"ד–1994, ש ב סוף אותה שנה שונה שמ ו ל חוק בשר ו מוצרי ו , התשנ"ד–1994, ה קובע ש אין לייבא בשר ל ישראל , אלא אם ניתנה ל ו תעודת הכשר.

ב המשך 1994 נחקק חוק יבוא בשר קפוא, התשנ"ד–1994, ש ב סוף אותה שנה שונה שמ ו ל חוק בשר ו מוצרי ו , התשנ"ד–1994, ה קובע ש אין לייבא בשר ל ישראל , אלא אם ניתנה ל ו תעודת הכשר. סעיף 5 ל חוק קובע במפורש "תוקפ ו של חוק זה הוא על אף ה אמור ב חוק -יסוד: חופש ה עיסוק ", כפי ש נדרש ב סעיף 8 ל חוק יסוד: חופש ה עיסוק . מפעם לפעם עולה, בעיקר במערכת הפוליטית, הצעה להוסיף פסקת התגברות גם בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, ובכך לאפשר לכנסת לחזור ולחוקק חוקים שנפסלו על ידי בית המשפט על פי חוק יסוד זה.

חברי הכנסת פעילים במיוחד בכך היו משה גפני ואיילת שקד, לימים שרת המשפטים, אשר הציעה לאפשר לכנסת לחוקק מחדש את החוק לפרק זמן מוגבל. ב נוסף ל מחלוקת ה בסיסית האם ראוי להוסיף ל חוק ה יסוד פסקת התגברות, בקרב ה תומכים ב הצעה יש מחלוקת מהו ה רוב אות ו יש לדרוש כדי לשוב ו לחוקק חוק ש בוטל . האם רוב רגיל, רוב מוחלט ב דומה ל פסקה ב חוק יסוד: חופש ה עיסוק , או רוב מיוחס. הצעות חקיקה אחרות

ביטול ה ביקורת ה שיפוטית

ההצעה החריפה ביותר שעלתה על ידי נבחרי ציבור ומשפטנים הייתה לבטל כליל את המהפכה החוקתית באמצעות נטילת סמכות הביקורת השיפוטית מבית המשפט.

לעיתים מוצע לשלול את סמכות ביטול החוקים מבית המשפט העליון, אך לאפשר לבית המשפט להצהיר כי חוק שהתקבל אינו תואם את החוקה לדעתו, ולהמליץ לכנסת לתקנו.

מודל זה מכונה "ה מודל ה בריטי ", על פי ה מבנה ה משפטי ב בריטניה , ש ב ה מוסמך בית ה משפט לנפק "הצהרת אי התיישבות" ה קובעת כי חוק מסוים אינו עולה ב קנה אחד עם חוק זכויות ה אדם , ל דעת ו . מודל זה מכונה "ה מודל ה בריטי ", על פי ה מבנה ה משפטי ב בריטניה , ש ב ה מוסמך בית ה משפט לנפק "הצהרת אי התיישבות" ה קובעת כי חוק מסוים אינו עולה ב קנה אחד עם חוק זכויות ה אדם , ל דעת ו . הצעות חוק ב רוח זו הועלו מספר פעמים, ו הצעה כ זו הועלתה ל דיון ציבורי גם על ידי ראש ה ממשלה בנימין נתניהו ו שר ה תיירות יריב לוין ב אפריל 2018. הצעות חוק ב רוח זו הועלו מספר פעמים, ו הצעה כ זו הועלתה ל דיון ציבורי גם על ידי ראש ה ממשלה בנימין נתניהו ו שר ה תיירות יריב לוין ב אפריל 2018. משפטנים ש תמכו ב הצעה כ זו הם פרופסור זאב סגל ו ד"ר אביעד בקשי. דרישות מינימום לפסילת חוקים מספר הצעות חוק ביקשו לקבוע מספר מינימלי של שופטים ב הרכב ה נדרש לשם פסילת חוק.

ב דרך כלל נוספה גם דרישה ל רוב מוצק (למשל, שני שלישים) ש יפסקו בעד ה פסילה . ב דרך כלל נוספה גם דרישה ל רוב מוצק (למשל, שני שלישים) ש יפסקו בעד ה פסילה . בדרך כלל נוספה גם דרישה לרוב מוצק (למשל, שני שלישים) שיפסקו בעד הפסילה. הצעות אלה ביקשו להקשות על פסילת חוקים, מתוך הנחה כי צעד כ זה ראוי ש יתבצע רק ב מקרים קיצוניים, ו כן לצמצם את ה אפשרות ש נשיא בית ה משפט ה עליון ישפיע על ה פסיקה ב מקרה ה נדון באמצעות קביעת ה הרכב . שינוי שיטת בחירת השופטים ה שופטים ב ישראל נבחרים על ידי ה וועדה ל בחירת שופטים, אשר ב ה יש שלושה נציגים מ בית ה משפט ה עליון , שני שרים, שני חברי כנסת ו שני נציגי לשכת עורכי ה דין .

הוצע לשנות את הרכב הוועדה ולהעניק את סמכות הבחירה לנבחרי הציבור, במיוחד על רקע המהפכה החוקתית וכניסתו של בית המשפט העליון לדיונים ערכיים ציבוריים. ל שיטת ם , ה סמכות של גוף בלתי נבחר ש אף לא ממונה בידי נבחרי ה ציבור , להכריע ב שאלות ציבוריות שנויות ב מחלוקת , מנוגדת ל עיקרון ה דמוקרטי .

המהפכה החוקתית


ברפואה, דיאליזה (באנגלית: Dialysis) היא תהליך המיועד להחליף את הכליות ולבצע את תפקידן, במקרה שאלו חדלות לתפקד, בין אם כתוצאה מאי ספיקת כליות חריפה או כתוצאה מאי ספיקת כליות כרונית. בגוף בריא לכליות מספר רב של תפקידים, העיקריים שבהם הם סילוק חומרים (כמו אשלגן, חומצות ושתנן) מהדם, כאשר תהליך הדיאליזה אמור לחקות פעולות אלו עד לביצוע השתלת כליה, אם ניתן.

זהו טיפול תומך ש אינו מיועד לרפא את ה כליות .

דיאליזה מיועדת ל חולים קשים ש ה כליות של הם חדלו לתפקד ב פתאומיות (אי-ספיקת כליות חריפה) או ל חולים ב מצב יציב ש ה כליות של הם חדלו לתפקד ב אופן קבוע (אי-ספיקת כליות כרונית). הדיאליזה הוא טיפול במיקרים של שילוב בין היפרקלמיה, חמצת מטבולית קשה, פריקרדיטיס ובצקת ריאות קשה. בישראל היו בסוף שנת 2017 6700 חולים בטיפול דיאליזה מתוכם 1637 חולים חדשים שהצטרפו באותה השנה. דרכי ה פעולה

ה דיאליזה עובדת על עקרון ה דיפוזיה של מומסים לאורך גרדיאנט ריכוזים דרך ממברנה חדירה ל מחצה .

בכל סוגי הדיאליזה דם נמצא מצידה האחד של הממברנה ונוזל דיאליזה מצידה השני. הריכוז ההתחלתי של המומסים הבלתי רצויים (בעיקר אשלגן ושתנן) בנוזל הדיאליזה נקבע על ערך נמוך, ושל המומסים הרצויים (כמו נתרן) על הערך הנורמלי התקין המצוי בדמו של אדם בריא. ה מומסים ה בלתי רצויים עוברים ב דיפוזיה ל נוזל ה דיאליזה ש לאחר מ כן מסולק. סוגי ה דיאליזה

המו-דיאליזה - דמו של החולה עובר דרך כליה מלאכותית הנמצאת מחוץ לגופו.

בתוך הכליה המלאכותית ישנה ממברנה חדירה למחצה אשר בצידה האחד זורם דמו של החולה ובצידה השני ישנו נוזל דיאליזה. ה מומסים ה בלתי רצויים עוברים ב דיפוזיה ל נוזל ה דיאליזה ו ה דם ה נקי מוחזר ל גוף ה חולה . סילוק ה נוזלים נעשה על ידי העלאת ה לחץ ה הידרוסטטי של ה דם , מה ש גורם ל מים ש ב דם לעבור דרך ה ממברנה ב דיפוזיית לחץ . סוג זה של דיאליזה יעיל מאוד ומאפשר הפסקות בין טיפול לטיפול, כאשר בדרך כלל נהוג לבצע שלושה טיפולים בשבוע. עם זאת, כמויות הנוזלים הרבות המוצאות מן הגוף בתהליך עשויות להיות תובעניות למדי מגוף החולה. דם החולה מוזרם מן הוריד אל מכונה הנקראת "דיאליזר" (dialyzer), בה נמצאים צינורות דקים עשויים קרום בררני (להעלאת שטח הפנים וכן את קצב הסינון) בהם זורם הדם, כאשר מסביבם נמצא נוזל הדיאליזה. חומרי פסולת ה קטנים מ גודל מסוים של חורים, כמו אוריאה, קרטנין, נוזלים עודפים, אשלגן ו כו ' נעים לתוך נוזל ה דיאליזה , בעוד מולקולות גדולות כמו כדוריות דם אדומות, תאי דם לבנים ו חלבונים נשארים בתוך ה דם . לאחר כמה שעות ובסוף תהליך הסינון הדם מוזרם בחזרה לוריד החולה ונוזל הדיאליזה מוזרם לביוב. תהליך זה לרוב מתקיים בבית חולים או מרכז רפואי. דיאליזהפריטוניאלית - ב סוג דיאליזה זה מוחדר ל גוף צינור דרכ ו מוזרמת תמיסה מיוחדת ל חלל ה בטן . ה דם ש זורם ב קרום חלל ה בטן מתנקה מן ה פסולת ו ה נוזלים ש יש לסלק ו אלו עוברים ל נוזל ה דיאליזה , ש לאחר מ כן מוצא אל מ חוץ ל גוף דרך ה צינור . על תהליך זה יש צורך לחזור מספר פעמים ביום. סילוק המים נעשה בתהליך של אוסמוזה, כאשר תמיסת הדיאליזה זמינות בעוצמות אוסמוטיות שונות כדי לאפשר שליטה על כמות הנוזלים שמוצאת. תהליך זה יעיל פחות מ המו -דיאליזה, אך סילוק ה מים נעשה ב צורה איטית ו מתונה יותר. ב תהליך ה דיאליזה ה פריטוניאלית נעשה שימוש ב פריטוניאום (peritoneum), קרום ה מרפד את חלל ה בטן ו מכסה את כל ה איברים ה נמצאים ב חלל זה, כ קרום בררני. יתרונ ו טמון ב שטח ה פנים ה גדול של ו ו כן ב עושר ו ב כלי דם. נוזל ה דיאליזה מוחדר באמצעות קטטר לתוך אותו חלל ה מוקף ב פריטוניאום . סיבוכים של המו דיאליזה

תת- לחץ ב דם - ה סיבוך ה שכיח ביותר, בעיקר אצל חולים ה סובלים ב נוסף מ סוכרת .

כ כל ה נראה ה סיבה ל כך היא פילטרציה גבוהה (אולטרה-פילטרציה) ללא מילוי מפצה מספיק של כלי ה דם אי ספיקת לב כ תוצאה מ ה פיסטולה אשר מביאה ל מצב של High output - עליה ב זרימה ה סירקולטורית התכווצות שרירים תגובה אנפילקטית (ל רוב ב שימוש ה ראשון ) טרשת עורקים סיבוכים של דיאליזה פריטונאלית

פריטוניטיס - דלקת ב צפק , מוגדרת כ עליה ב תאי דם לבנים ב נוזל ה פריטונאלי .

ל רוב יש כאבים, דיאליזט ש איננו צלול, ו לעיתים חום ו סימנים נוספים. ל רוב מדובר ב סטפילוקוק . ל רוב ה טיפול הוא מתן אנטיביוטיקה דרך פה או לתוך חלל ה פריטוניאום ו ה מצב איננו דורש אשפוז. אם מדובר ב זיהום על ידי פסאודומונס או נבגים אחרים יש צורך ב החלפת הקתטר. זיהומים ה קשורים ל קתטר עליה ב משקל הפרעות מטבוליות אורמיה שאריתית הרס ה ממברנה ה פריטונאלית מ ה חשיפה ל גלוקוז ו ייצור של AGEs. דיאליזהב ישראל

ב - 1947 החליט ד"ר קורט שטייניץ, מנהל ה מעבדה ה כימית של בית ה חולים "רוטשילד" ב חיפה , (כיום מרכז רפואי בני ציון) לבנות "כליה מלאכותית".

הוא התעמק ב כתבי הם של קולף מ הולנד ו אלואל מ שוודיה ו בנה מכונת המו -דיאליזה. ה מכונה , ש הרכבת ה הושלמה ב - 1948 , הוצבה ב אחד מ צריפי ה טכניון ב הדר ה כרמל . שני ה מטופלים ה ראשונים נפטרו, מ סיבות ש לא בהכרח קשורות ל כשל ב ביצוע ה דיאליזה . ה טיפול ב מטופלת ה שלישית הצליח ו היא המשיכה לחיות כ - 15 שנה לאחרי ו . ה מכשיר נועד ל טיפול ב חולים עם חוסר תפקוד זמני של ה כליות .

ב סוף שנות ה - 60 הופעלו ב ישראל כ - 30 מכשירי דיאליזה ב בתי חולים שונים. כיום קיימות יחידות דיאליזה ב מרבית בתי ה חולים ה כלליים ב ישראל .

הן מיועדות ל טיפול ב מאושפזים ו כן ל טיפול מרפאתי ב חולים מורכבים. מרבית ה נזקקים ל טיפולי דיאליזה ב ישראל מקבלים אות ם ב מכוני דיאליזה ב קהילה , ה מופעלים על ידי קופות ה חולים ו על ידי חברות שירותי רפואה פרטיות, ה קשורות ב הסכמים עם קופות ה חולים .

דיאליזה

אי_ספיקת_כליות_חריפה

אי_ספיקת_כליות_כרונית

הרבה_תפקידים

סילוק_חומרים_מהדם

חולים_יציבים

6700_אנשים_בדיאליזה

סוגי_הדיאליזה

המומסים_הבלתי_רצויים

נוזל_הדיאליזה

כליה_מלאכותית

ממברנה_חדירה_ל_מחצה

דיאליזה_פריטוניאלית

תמיסה_דיאליזה_פריטוניאלית

פסולת_ונוזלים

קורט_שטייניץ

מכונת_המו-דיאליזה

המטופלת_השלישית

הטיפול_במטופלת_השלישית

יחידות_דיאליזה

טיפולי_דיאליזה

קופות_החולים


שימוש ו כ מגדיל נפח דם לא מומלץ. לפני ש ניתנת מנת פלזמה יש לבדוק תאימות של נוגדנים אצל ה נתרם . ה עירוי ניתן ל רוב על ידי הזרקה תוך וורידית או עירוי. תופעות ה לוואי עלולות להיות בחילות ו תחושת גירוד.

ל עיתים נדירות ייתכנו תגובות אלרגיות, קרישי דם או זיהומים. לא ברור אם ה שימוש ב זמן הריון או הנקה הוא בטוח עבור ה תינוק . תשומת לב צריכה להילקח כאשר ניתן ל אנשים עם מחסור ב חלבון S, חוסר IgA, או אי ספיקת לב. עירוי פלזמהנכנס ל שימוש רפואי לראשונה ב מהלך מלחמת ה עולם ה שנייה .

ה עירוי עשוי פעמים רבות מ פלזמה קפואה (FFP), ש היא מוצר דם ה עשוי מ ה חלק ה נוזלי של ה דם .

פלסמה קפואה מורכבת מ תערובת של מים, חלבונים, פחמימות, שומנים, ויטמינים ו ניתנת ל אחסון במשך כ שנה . קיימת גם פלזמה מיובשת, ש היא פלזמה קפואה ש יובשה . היא משמשת ב צבאות שונים, כולל צה"ל, מיוצרת ב גרמניה ו עלות ה כ - 150 יורו ל יחידה . ישנם מספר מוצרי דם דומים כגון פלזמה מ דם טבורי, פלזמה ללא סרום, פלזמה ללא מומסים. הגדרה

ב ארצות ה ברית ה הגדרה מתייחסת ל חלק ה נוזלי של יחידה אחת של דם אנושי ש תוייג , הופרד, ו הוקפא ב מינוס 18 מעלות צלזיוס או קר יותר ב מהלך שמונה שעות מ ה איסוף .

ה ביטוי "FFP" משמש ל עיתים קרובות ב כוונה ל כל מוצרי עירוי פלזמה. פלזמה מיובשת היא פלזמה קפואה אשר יובשה ל אבקה על מנת להאריך את תוקפ ה ו לאפשר שמירה של ה מנה ש לא ב תנאי הקפאה. ישנם מעט אינדיקציות ספציפיות ל שימוש ב פלזמה קפואה.

ב שימושים קליניים רבים, פלזמה מכילה חלבונים עם שני פקטורי קרישה חשובים - V ו - VIII . ה שימוש ה שני ה נפוץ הוא על מנת לעצור דימום מסיבי, בין ה שאר כ תוצאה מ טראומה . אינדיקציות ל שימוש של פלזמה קפואה כוללות את ה אינדיקציות ה באות :

פלזמה קפואה היא ה טיפול ה רגיל עבור מחסור ב פקטור 5 (V). פלזמה קפואה (או פלסמה מ תורם יחיד) אמורה לשמש רק אם יעיל יותר מ טיפולים אלטרנטיביים או ש הם אינם זמינים. פלזמה קפואה יכולה גם לשמש כ מקור של נוגדנים עבור ילדים ו מבוגרים עם כשל חיסוני הורמונאלי. עם זאת, ה פיתוח של נוגדנים חיסוניים מטוהרים עבור שימוש תוך ורידי החליף ב מידה רבה את ה שימוש ב פלזמה קפואה. סיכונים

ה סיכונים של פלזמה קפואה כוללים העברת מחלות , תגובה אלרגית, ו יתר נפח ה דם , כמו גם פציעה ריאתית חמורה ה קשורה ב עירוי (TRALI) ו הופעה של זיהומים (כולל זיהומים של פצע ניתוחי).

ה פוטנציאל ה וויראלי של פלזמה קפואה דומה ל זה של מנת דם, או תאי דם אדומים. שיעור הופעת צהבת ה קשורה ב מתן עירוי תלוי ב גורמים רבים, כולל בחירת ה תורם . ב מקרים נדירים, וירוס ה כשל ה חיסוני ה אנושי - איידס (HIV) מועבר על ידי עירויי דם ו עלול להיעבר גם על ידי פלסמה קפואה. הופעת אלרגיות או תגובות אנפילקטיות יכולות להתרחש ב תגובה ל מתן פלזמה קפואה ו עשויות להשתנות מ הופעה מתונה עד קטלנית של בצקת ריאות ש אינה מ מקור לבבי. פלזמהקפואה צריכה להינתן לאחר בדיקת סוג דם מתאים, כדי להבטיח תאימות, הופעת תגובת היפר קואגולציה (קרישיות יתר) אפשרית, אם כי נדירה.

כמו ב כל מתן נוזלים דרך ה ווריד , כמויות מוגזמות של פלזמה קפואה עלולות לגרום ל היפר וולמיה (יתר נפח דם) ו אי ספיקת לב. בשל סיכונים אלו, ו במיוחד ה סיכון ל זיהום , לאחר ש נעשה שימוש ב מתן פלזמה כבר ב מלחמת ה עולם ה ראשונה , מתודה זאת נזנחה, עד ל החזרת צה"ל את ה פלזמה ל שימוש צבאי מבצעי.

ייצור

פלזמהקפואה מיוצרת על ידי תהליך ב צנטרפוגה ו אחרי ו הקפאה ו שימור .

פלזמהמיובשת, מיובשת לאחר ה הקפאה עד ש מגיעה ל מצב אבקתי.

לפני ה שימוש יש לערבב ה עם מים ל מתן תוך ורידי. שימושכללי

ה שימוש ב פלזמה ו מוצרי ה התפתח במשך תקופה של ארבעה עשורים.

ה שימוש ב פלזמה קפואה גדל פי עשרה ב ארצות ה ברית , בין ה שנים 2000-2010, ו הגיע ל כמעט 2 מיליון יחידות מדי שנה. מגמה זו ניתן לייחס ל מספר גורמים, כולל ירידת ה זמינות של מנות דם מלאות עקב עלייה נרחבת ב טיפול תוך שימוש ב מרכיבי דם ספציפיים. כמו כן ה שימוש ירד מאוד לאחר מלחמת ה עולם ה ראשונה ב מתאר צבאי בשל ה סיכון ב זיהום אך חזר ב עשור ה אחרון ל שימוש מבצעי ב צה"ל . שימושב ישראל

ב ישראל פלזמהמיובשת (פלזמה קפואה ש עברה תהליך ייבוש) נכנסה ל שימוש מבצעי ב צה"ל ב עשור ה אחרון ו הפכה את צה"ל ל צבא ה ראשון ב עולם ש הכניס אות ה ל שימוש מבצעי.

ה פלזמה משמשת כ עירוי ל פצועים מדממים ב מטרה להעלות את נפח דם. ב צה"ל מנות ה פלזמה מגיעות מ סוג דם AB ו ניתן לתת ן ל כל חייל ללא בדיקת סוג ה דם ה ספציפי . ה יתרון ה מבצעי של ה פלזמה ה מיובשת הוא ש ניתן להכניס ה ל כל מתאר ו לתת ה ל כל חייל ב תנאי ה שטח , לכן כיום נמצאת ב ציוד ה אישי של כל מטפל בכיר ב צבא . יתרונות ה פלזמה על מנת הרטמן רגילה הן ש פלזמה מכילה גורמי קרישה לכן עוזרת ב עצירת ה דימום ב פצוע , ו כן רמת ה חומציות של ה קרובה יותר ל זאת של ה דם .

חלופות

פלזמה מ תורם יחיד יעילה ב טיפול ב ליקויים קלים של גורמי קרישה.

כמו כן, היא בעלת ערך ב טיפול ב מספר ליקויים נוספים כמו היפוך של תופעות לוואי של קומדין או ב מצבים שונים ה נגרמים מ מחלות כבד. טיפול אלטרנטיבי בטוח ו יעיל קיים ל עיתים קרובות, לכן פלזמה קפואה כבר אינה ה טיפול ה נבחר ב תנאים רבים.

קריו הוא ה טיפול ה מומלץ כאשר פיברינוגן או פקטור וון וילברט נזקק. עבור טיפול של המופיליה - קריו או פקטור 8 (VIII), מחומם או לא, זמינים. עבור טיפול של המופיליה B חמורה פקטור 9 (IX) מורכב עדיף. שני ריכוזים אלו מסונתזים מ ריכוז פלזמה, ו כן ה סיכון ל העברת וירוסים זניח, לא היה זיהום כ זה מ אז 1985, כאשר פותחו טכניקות על מנת להרוג וירוסים, כולל HIV. רכז פקטור IX נושא מפגע נוסף ב דמות תופעת לווי אפשרית של קרישיות יתר. ה פרקטיקה של מתן שתי מנות כדוריות דם אדומות ו פלסמה קפואה ל אותו ה מטופל צריכה להיות מופחתת, כיוון ש פרקטיקה זאת מוסיפה עלות ו מכפילה את שיעור ה הידבקות .

כאשר ה תנאים מתאימים, דם מלא צריך להינתן כ טיפול מועדף. על תמיכה תזונתית, פתרונות ה מכלים חומצות אמינו ו דקסטרוז צריכים להילקח ב חשבון .

ה תחליף ה עיקרי ל שימוש ב פלזמה קפואה הוא תוכנית מקיפה של שימור דם.

עירוי פלזמה


מדד ההכרה גלאזגו (או סולם גלאזגו; באנגלית: Glasgow Coma Scale ובקיצור: GCS) הוא מדד נוירולוגי להערכת רמת ההכרה של אדם. לפי מדד זה המטופל מוערך לפי מספר קריטריונים קבועים, וסיכום הנקודות מהווה הערכה כללית על פי מדד הגלאזגו. תוצאת מדד הגלאזגו מסייעת לניבוי סיכויי ההתאוששות של החולה. המדד פורסם בשנת 1974 על ידי גרהאם טיסדייל ובריאן ג'.

ג'נט, פרופסורים לנוירוכירורגיה מאוניברסיטת גלאזגו. השניים המשיכו וכתבו את הספר "טיפול בפציעות ראש" (ISBN 0-8036-5019-1, 1981, FA Davis), שהוא ספר מפורסם בתחום. ה-GCS מהווה חלק ממספר מערכות ניקוד של טיפול נמרץ, הכולל את הבדיקות APACHE II, SAPS II ו-SOFA, כתרומה להערכת המצב של מערכת העצבים המרכזית.

סקאלה דומה, סקאלת רנצ'ו לוס אמיגוס, משמשת להערכת ההתאוששות של חולים שסבלו מטראומה מוחית. יסודות השיטה

המדד מורכב משלושה מבחנים: תגובת העין (E - Eye opening), תגובה מילולית (V - Verbal Response) ותנועה (M - Motor Response).

הערכים הללו נשקלים ביחד ולחוד. סכום ה-GCS המינימלי הוא 3 (תרדמת עמוקה או מוות), בעוד שהגבוה ביותר הוא 15 (אדם עירני באופן מלא). תגובת עין מיטבית (E)

ישנן ארבע רמות:

עין נפתחת בתגובה לדיבור: אין לבלבל עם אדם המתעורר משינה; מטופל כזה מקבל תוצאה של 4, לא 3. עין נפתחת בתגובה לכאב: החולה מגיב ללחץ על הציפורניים; אם זה לא מניב תגובה, לוחצים או משפשפים את עצם המצח או עצם החזה. תגובה מילולית מיטבית (V)

ישנן חמש רמות:

מבולבל: המטופל מגיב לשאלות בקוהרנטיות אבל יש חוסר התמצאות ובלבול קלים. מילים לא מתאימות: דיבור ברור של קריאה, אבל ללא חילופי דברים ממשיים. קולות לא מובנים: יבבות אבל לא מילים. תגובה מוטורית מיטבית (M)

ישנן שש רמות:

מציית לפקודות: המטופל מבצע דברים פשוטים כפי שדורשים ממנו. לוקליזציה לכאב: תנועות מכוונות לגירויי כאב משתנים, לדוגמה, הצלבת ידיים מעל המצח בתגובה ללחיצה על עצם המצח. רתיעה מכאב: המטופל מושך חלק מהגוף כאשר צובטים את החלק; גמישות נורמלית. התמתחות בתגובה לכאב: יציבת גוף דקורטיקאטית. התפשטות במרחב בתגובה לכאב: תגובה דסרבראטית – כיפוף איברי גוף לאורך המישור הסגיטלי, סיבוב פנימי של הכתף, סיבוב של הזרוע כך שהיד תהיה במצב צדי קדמי. פירוש הממצאים

מרכיבים בודדים של המדד כמו גם הסכום הכולל שלהם חשובים מאוד.

חמורה, כאשר GCS קטן או שווה ל-8.

מינורית, כאשר GCS גדול או שווה ל-13. ל-GCS יש אפשרות מוגבלת ליישום על ילדים, בייחוד מתחת לגיל 36 חודשים, שכן בגילים האלה גם הביצועים המילוליים של ילד בריא צפויים להיות נמוכים מאוד.

לכן פותח מדד גלאזגו לילדים, שהוא מדד נפרד אבל דומה, עבור הערכת ילדים צעירים. מדד גלאזגולתרדמת עבור ילדים

כיוון שאופי התגובות של מטופלים צעירים שונה מאופי התגובות של מטופלים מבוגרים (לדוגמה, לא סביר שתינוק בן יומו יצליח להגיב מילולית כמו אדם בוגר), נערכו מספר שינויים במדד גלאזגו למבוגרים, והתקבל מדד גלאזגו לילדים (Pediatric Glasgow Coma Scale).

סכום התוצאות במדד זה נע בין 3 ל-15 (כמו במבוגרים). כל תוצאה של פחות מ-8 מייצגת סיכון ממשי למוות. העיניים נפתחות בתגובה לדיבור.

העיניים נפתחות בתגובה לכאב. קולות תינוק או מלמולים (פעילות נורמלית).

התינוק חסר מנוחה ובוכה ממושכות. התינוק בוכה בתגובה לכאב. התינוק גונח בתגובה לכאב. התינוק נע ספונטנית או בצורה מכוונת.

התמתחות א-נורמלית בתגובה לכאב יחסית לתינוק. התפשטות במרחב בתגובה לכאב.

מדד גלאזגו


חוק -יסוד: כבוד האדם וחירותו הוא חוק יסוד, שנועד להגן על זכויות האדם העיקריות במדינת ישראל. כפי שכותרתו מבהירה, החוק קובע את כבוד האדם ואת חירותו כערכי היסוד מהן נגזרות זכויות האדם המוגנות בחוק היסוד, שהתקבל כ"מגילת זכויות האדם" של המשפט הישראלי. אין בחוק היסוד סעיפים משוריינים, והכנסת יכולה לשנותו ברוב רגיל. החוק נחקק בשלהי ימי הכנסת השתים עשרה, ב-17 במרץ 1992. לפי תפיסתם של משפטנים מסוימים ורבים משופטי בית-המשפט העליון, ובראשם הנשיא אהרן ברק, כינונו של חוק יסוד זה ושל חוק יסוד: חופש העיסוק החלו את המהפכה החוקתית, כי הכנסת העניקה לשני חוקי יסוד אלה מעמד על-חוקי, שעל-פיו ניתנה לבתי המשפט הסמכות להכריז על בטלותו של חוק העומד בסתירה לחוקי יסוד אלה.

לפי טענה זו, עם חקיקת חוקי יסוד אלה חל שינוי מהותי במעמדן של זכויות האדם בישראל. גישה זו באה לידי ביטוי בפסיקותיו של בית המשפט העליון, שבמהלך השנים ביטל כ-15 מעשי חקיקה שעמדו בסתירה לחוקי היסוד הללו. משפטנים אחרים, בהם הנשיא לשעבר משה לנדוי, מתנגדים לתפיסה זו. חלקם טוענים שברק עיוות את כוונת חברי הכנסת. היסטוריית החוק

עוד מראשית ימי המדינה נידון הצורך בחקיקת חוקים המגנים על זכויות האדם.

בדיון בוועדת חוקה חוק ומשפט בינואר 1950 הציג ראש הממשלה דוד בן-גוריון את עמדת הממשלה, שלפיה יש מקום לחוקי יסוד בתחומים שונים, אולם אין לתת להם מעמד משפטי שונה מזה של כל חוק אחר. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 יזם חבר הכנסת בנימין הלוי מגח"ל חקיקת חוק יסוד זכויות האדם.

בשנת 1974 עבר החוק בכנסת בקריאה ראשונה. המפלגות הדתיות התנגדו לחוק, ותהליך החקיקה לא המשיך. עם הקמת ממשלת ישראל ה-23, שהייתה ממשלת אחדות לאומית, בסוף שנת 1988 הקים שר המשפטים דן מרידור צוות שיגבש הצעה ל"חוק יסוד זכויות האדם".

באפריל 1989 הובאה הצעת הצוות בפני הממשלה שאישרה אותה. ההצעה כללה שריון לחוק, כך שניתן לשנותו רק ברוב של שני שלישים מחברי הכנסת. בנובמבר 1989 עברה הצעת החוק בקריאה טרומית. תמיכת "הליכוד" בהצעת החוק עוררה את זעמן של הסיעות החרדיות. סיעת אגודת ישראל פרשה מהקואליציה וש"ס ואגודת ישראל החלו לדון עם "המערך" על הקמת ממשלה צרה בראשות שמעון פרס. בעקבות כך, במה שמכונה "התרגיל המסריח" התפרקה הממשלה והוקמה תחתיה ממשלה על בסיס קואליציה של הליכוד, המפלגות הדתיות ומפלגות הימין בראשות יצחק שמיר. הממשלה הצרה הוצגה לכנסת ב-11 ביוני 1990, ובמסגרת ההסכמים הקואליציוניים התחייבה סיעת "הליכוד" שלא לקדם את החוק ללא הסכמת שותפיה בקואליציה. למרות ההתחייבות, במרץ 1991 סיכמו יו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט מטעם הליכוד, אוריאל לין, וחבר הוועדה, אמנון רובינשטיין, כי ינסו לחוקק חוקי יסוד בנושא זכויות האדם.

על פי הצעתו של רובינשטיין שהוא יפרק את ההצעה האמורה (הצעת חוק היסוד: זכויות היסוד של האדם) לארבעה חוקי יסוד נפרדים: כבוד האדם וחירותו; חופש העיסוק; חופש הביטוי; חופש ההתאגדות. כל החוקים הללו הונחו כהצעות חוק פרטיות של ח"כ רובינשטיין, ועברו כולן בקריאה טרומית. במהלך החקיקה החליט ח"כ לין שלא לנסות ולהקים בית משפט לחוקה, להבטיח שמירת דינים מוחלטת ולהסכים להצעה שהתגבשה בין ח"כ יצחק לוי לח"כ אמנון רובינשטיין, שערכיה של ישראל יוגדרו כערכיה של מדינה יהודית ודמוקרטית. כדי להחליש את עמדת המפלגות החרדיות, הורדו מההצעה המקורית חופש התנועה והזכות לבחור את מקום המגורים כזכויות יסוד מוחלטות. כמו כן, הוסיף את סעיף 10, שהוא סעיף שמירת הדינים מתוך חוק היסוד של זכויות האדם שהוכן במשרד המשפטים. הצעת החוק המקורית הוגשה על ידי חבר הכנסת רובינשטיין באפריל 1991, ולאחר שהועברה לוועדת החוקה, חוק ומשפט, פורסמה ההצעה על ידה בנובמבר 1991.

החוק התקבל בשלהי ימי הכנסת השתים עשרה, ב-17 במרץ 1992. כשהציג את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בפני הכנסת, אמר ח"כ לין:

בדומה לחוק יסוד חופש העיסוק, הצעת החוק כללה סעיף 'נוקשות' המצריך רוב מוחלט לשינויו, אולם במועד אישורו בקריאה שנייה ושלישית התקבלה על חודו של קול הסתייגות לפיה בוטלה דרישה זו.

יוזם החוק רובינשטיין הביע את אכזבתו על כך שרוב חברי סיעת העבודה נעדרו מההצבעה בגלל הפריימריז הקרוב. בחוק תמכו 32 חברי כנסת ממפלגות הליכוד, העבודה, מרץ וחד"ש וכן יצחק לוי מהמפד"ל, התנגדו 21 חברי כנסת ונמנע אחד. מאז חקיקתו בשנת 1992, החוק תוקן פעם אחת בלבד בשנת 1994, בתיקון עקיף במסגרת חקיקת חוק יסוד: חופש העיסוק.

התיקון כלל שני חלקים: הפיכת סעיף 1 לחוק לסעיף 1א, והוספת סעיף 1 חדש לפניו, שכותרתו "עקרונות יסוד", הקובע כי "זכויות היסוד של האדם בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן-חורין, והן יכובדו ברוח העקרונות שבהכרזה על הקמת מדינת ישראל". תוספת לסעיף 8 (פסקת ההגבלה), לפיה ניתן יהיה לפגוע בזכויות שלפי חוק היסוד לא רק בחוק אלא גם "לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". הזכויות המוגנות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו

לבו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עוסק, מטבע הדברים, בזכויות שעליהן הוא מגן.

כפי שקובעת כותרתו של החוק, כל הזכויות הללו נגזרות מכבוד האדם וחירותו, כפי שהם מתפרשים לאור היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית. זכויות אלה מפורטות בסעיפים אחדים: סעיף 2: אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם. סעיף 3: אין פוגעים בקנינו של אדם. סעיף 4: כל אדם זכאי להגנה על חייו, על גופו ועל כבודו. סעיף 5: אין נוטלים ואין מגבילים את חירותו של אדם במאסר, במעצר, בהסגרה או בכל דרך אחרת. סעיף 6:(א) כל אדם חופשי לצאת מישראל. (ב) כל אזרח ישראלי הנמצא בחוץ לארץ זכאי להיכנס לישראל. סעיף 7:(א) כל אדם זכאי לפרטיות ולצנעת חייו. (ב) אין נכנסים לרשות היחיד של אדם שלא בהסכמתו. (ג) אין עורכים חיפוש ברשות היחיד של אדם, על גופו, בגופו או בכליו. (ד) אין פוגעים בסוד שיחו של אדם, בכתביו או ברשומותיו. סעיף 9 לחוק היסוד קובע סייג נוסף למשרתים בצה"ל, בשב"ס ובמשטרה.

לפי האמור בסעיף זה, פגיעה בזכויות המשרתים בגופים אלה לא תחרוג מהמתחייב מאופיו וממהותו של השירות. עם זאת, בולט היעדרן של מספר זכויות אדם מהותיות כגון הזכות לשוויון, חופש הביטוי, חופש הדת, חופש המחאה, חופש ההתארגנות ועוד.

אמנם זכויות אלה ניתנות לתושבי ישראל מכוח עקרונות כלליים שהתקיימו עוד לפני חקיקת החוק, אך הן אינן מוגנות בחוק יסוד, ולכן ניתן לפגוע בהן ואף לבטלן בהליך דמוקרטי. הגם שהותרתן של זכויות אלו מחוץ לחוק היסוד נעשתה במודע, יש משפטנים, ובראשם אהרן ברק, הרואים זכויות אלה כנגזרות מהזכות לכבוד, ואף על פי שפסיקת בית-המשפט העליון בנושא אינה עקבית עדיין, חלק מהזכויות כגון שוויון וחופש ביטוי, הוכרו כנגזרות של כבוד במספר רב מאוד של פסקי דין החל משנת 1994 ועד היום. הבטחת המעמד העל חוקי

מתוך מודעות לחשיבותן של הזכויות המוגנות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ומתוך מודעות לבעיות שהן עלולות לעורר, בחרה הכנסת להעניק לחוק יסוד זה מעמד משפטי בכיר, שיובטח על ידי הגנות אחדות.

סעיף 8 לחוק היסוד קובע: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו".

סעיף זה, המכונה "פסקת ההגבלה", קובע את התנאים שבהם ניתן להגביל בחקיקה (או במעשה מנהלי) זכות המעוגנת בחוק ביסוד (על משמעותו של סעיף זה, ובפרט התנאים המאפשרים חקיקה הפוגעת בזכויות שנקבעו בחוק יסוד זה, ראו בערך המהפכה החוקתית). בעניין פינוי גוש קטיף פסק בג"ץ כי חוק פינוי-פיצוי אכן פוגע בזכויות האדם המעוגנות בחוק היסוד, אבל קבע שהחוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה. לגבי מידתיות הפגיעה קבע, ש"פיצויים הוגנים וראויים – המהווים תנאי למידתיות הפגיעה בזכויותיהם הקנייניות" של תושבי גוש קטיף. בית המשפט סבר שמספר סעיפים בחוק פוגעים בזכות המתיישבים לפיצויים הוגנים ולכן הם בטלים. סעיף 10 לחוק היסוד אומר: "אין בחוק־יסוד זה כדי לפגוע בתקפו של דין שהיה קיים ערב תחילתו של חוק־היסוד".

סעיף זה מכונה סעיף שמירת הדינים. סעיף 12 לחוק היסוד מגן על החוק מפני תקנות שעת חירום, בקובעו שאין לממשלה סמכות לשנות את חוק היסוד - ובמשתמע, לפגוע בזכויות המוגנות בו - באמצעות תקנות שעת חירום, כמבואר: "אין בכוחן של תקנות שעת חירום לשנות חוק-יסוד זה, להפקיע זמנית את תוקפו או לקבוע בו תנאים; ואולם בשעה שקיים במדינה מצב של חירום בתוקף הכרזה לפי סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח-1948, מותר להתקין תקנות שעת חירום מכוח הסעיף האמור שיהא בהן כדי לשלול או להגביל זכויות לפי חוק-יסוד זה, ובלבד שהשלילה או ההגבלה יהיו לתכלית ראויה ולתקופה ובמידה שלא יעלו על הנדרש".

למעשה, ההגנה מפני תקנות שעת חירום אינה מוחלטת, והיא נתונה לשיקול דעתם של הממשלה ושל בית המשפט העליון. הכנסת בחרה שלא לשריין את החוק ולכן ניתן לשנותו ברוב רגיל של חברי הכנסת.

זאת בניגוד לחוק יסוד: חופש העיסוק, ששינויו דורש רוב של 61 חברי כנסת. יש שהביעו תמיהה על החלטה זו של הכנסת, ואולם יש הרואים בה עדות לכך שהכנסת לא התכוונה לתת לחוק זה אותו מעמד מרכזי שנתן לו בית-המשפט העליון. כך למשל נשיא בית המשפט העליון לשעבר משה לנדוי, שהחזיק בעמדה דומה, אמר כי "המהפכה החוקתית לא הייתה ולא נבראה".

חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו

כבוד_האדם_וחירותו

חוק_יסוד_כבוד_האדם_וחירותו

ימי_הכנסת_ה-12

משפטנים_מסוימים_ושופטי_עליון

בית_המשפט_העליון

חוק_יסוד_חופש_העיסוק

המהפכה_החוקתית

שני_חוקי_היסוד

מעמד_על-חוקי

משפטנים_אחרים

ועדת_חוקה_חוק_ומשפט

חוק_יסוד_זכויות_האדם

חקיקת_חוק_יסוד_זכויות_האדם

המפלגות_הדתיות

צוות_חוק_יסוד_זכויות_האדם

הסיעות_החרדיות

קואליציית_שמיר

אמנון_רובינשטיין

חוק_היסוד_זכויות_היסוד_של_האדם

ארבעה_חוקי_יסוד

מדינה_יהודית_ודמוקרטית

סעיף_עקרונות_יסוד

תוספת_לסעיף_8__פסקת_ההגבלה

כוחות_הביטחון

אנשי_כוחות_הביטחון

מספר_זכויות_אדם_מהותיות

חוק_פינוי-פיצוי

תושבי_גוש_קטיף

מספר_סעיפים_בחוק_פינוי_פיצוי

תקנות_שעת_חירום_כלשהן

סעיף_9_לפקודת_סדרי_השלטון

תקנות_שעת_חירום_כלשהן1

לשלול_או_להגביל

הממשלה_והעליון


מָמוֹגרפיה היא בדיקה המבוססת על קרני רנטגן, ומיועדת לזיהוי ואבחון מוקדם של רקמות חשודות באזור החזה. דור החלוצים

ב-1913 הדפיס אלברט סלומון (Salomon), מנתח יהודי-גרמני, את המונוגרפיה שלו שהתמקדה בתועלות המופקות ממחקרים רדיולוגיים שבוצעו על דגימות מסטקטומיות.

סלומון ערך את מחקרו על 3,000 מסטקטומיות, והצליח לראשונה לערוך השוואה בין רקמות שד בריאות לרקמות שד נגועות באמצעות קרני רנטגן ובכך הוכיח שניתן לבצע אבחנה רדיולוגית בין קרצינומות ממאירות ושפירות. בנוסף, סלומון הצליח להציג את התפשטותו של גידול סרטני אל תוך בלוטות הלימפה האקסילריות, סיפק מידע רב ערך באשר להתפשטות ולתיחום של גידולים והיה הראשון שגילה שקיימים מספר סוגים של סרטן שד. עבודות נוספות בנוגע לרדיוגרפיה של השד לא הופיעו עד לשנת 1927, עד אשר אוטו קליינשמידט (Kleinschmidt), מנתח גרמני, הכניס אזכור של הנושא לתוך ספרו בפרק שהוקדש לשד.

ב-1930 דיווח רדיולוג אמריקאי בשם סטפורד וורן (Warren) על טכניקה סטראוסקופית לממוגרפיה שבוצעה על מטופלות, שלאחר מכן נכנסו לניתוח. וורן השתמש בין היתר בסרט צילום של חברת קודאק לצורך כך. הוא דיווח לאחר מכן שלעומת הדיאגנוזה הקלינית הפרה-כירורגית שלא הייתה מספיק ברורה ומוחלטת, הממוגרם היה ברוב המקרים מדויק (ב-54 מתוך 58 מטופלים). ב-1931 הכין וולטר פוגל (Vogel) הגרמני סיווג רדיוגרפי של נגעים שפירים בשד והסביר כיצד ניתן להבדיל בין גידולים שפירים לקרצינומות.

באותה השנה דיווח גם פול סיבולד (Seabold) האמריקאי על מחקריו בנוגע לדיאגנוזה רדיוגרפית של מחלות שד. ב-1938 פרסמו ג'קוב גרשון-כהן (Gerson-Cohen) ואלברט שטניקבר (Stnickber) מאמר שתיאר את טווח המופעים הרדיוגרפיים התקינים של השד כפונקציה של גיל ומצב ווסתי. הם העירו במאמרם שעוד נדרשת התקדמות משמעותית בצד הטכני בשימוש בקרני רנטגן בטרם יהיה ניתן להשתמש בממוגרפיה ככלי דיאגנוסטי לשלבים פתולוגיים מוקדמים. בהמשך כתב עליו רוברט איגן (Egan) ש"על אף חוסר ההכרה המוחלט על ידי עמיתיו בעירו [פילדלפיה], גרשון-כהן התעקש על השימוש בבדיקת רנטגן של השד, המשיך כתלמיד מסור של הממוגרפיה וכתב ללא לאות על הנושא בניסיון לשכנע את עמיתיו. הגישה שלו הייתה ניסיון לבסס את הממוגרפיה על בסיס אנטומי באמצעות קורלציה בין תצלומי רנטגן של נגעים בשד לבין דגימות מיקרוסקופיות". את עיקר מחקרו זה ערך גרשון-כהן בשנות ה-50 יחד עם הפתולוגית הנודעת הלן אינגלבי (Ingleby), שעשה שימוש בחיתוכים היסטולוגיים של השד. גרשון-כהן הדגיש את החשיבות של תמונות בעלות ניגודיות גבוהה עבור דיאגנוזה טובה, ולצורך כך השתמש ב-2 סרטי צילום שביניהם חוצצת שכבת אלומיניום בעובי של 0.5 מילימטר. סרט הצילום העליון חשף ניגודיות טובה של החלק האחורי והעבה של השד, ואילו סרט הצילום התחתון חשף ניגודיות טובה של החלק הקדמי של השד. ב-1949 החיה ראול לבורן (Leborgne) האורוגוואי את העניין בממוגרפיה במספר מאמרים שפרסם, והיה הראשון לדווח על יכולת זיהוי רדיולוגית של מיקרו-הסתיידויות בשד בקרב 30% מהגידולים ועל הקשר ביניהן לקרצינומה בשד.

הוא גם זיהה את החשיבות של דחיסה של השד בעת הממוגרפיה ככלי לשיפור איכות התצלומים. לבורן היה חלוץ בשיפור איכות הדימות, ושם דגש מיוחד על האבחנה המבדלת בין הסתיידויות שפירות וממאירות. ב-1960 פריצת דרך הושגה על ידי רוברט איגן, שתיאר טכניקה ממוגרפית חדשה העושה שימוש במילי-אמפר גבוה ובקילו-וולט נמוך.

איגן דיווח על תוצאות מצוינות בדימות שד אצל 1,000 מטופלות ראשונות, וניתן בהחלט לומר שהשימוש הנרחב בממוגרפיה הוא בראש ובראשונה הודות לעבודתו החשובה של איגן. מאמרו של איגן הכה גלים והביא לעניין רב בממוגרפיה. במאי 1963, מרכז הבקרה למחלות שד בארצות הברית (Cancer Control Program) מימן ועידה שתדון ותדווח על יעילות הממוגרפיה. בוועידה הוצגו תוצאות של מחקר ממוגרפי רחב שנערך בשיתוף של 24 מוסדות; שיעור התוצאות החיוביות אמיתיות (true positives) היה 79%, ושיעור התוצאות השליליות שגויות (false negatives) היה 21%. מסקנות הועידה היו שממוגרפיה אכן יכולה לאפשר אבחנה בין נגעים שפירים לממאירים, ושניתן להשתמש בה כדי לאבחן סרטן אצל נשים א-סימפטומטיות, ושהטכניקה שפותחה על ידי איגן קלה לשכפול ותוכל להילמד על ידי רדיולוגים אחרים. באותו הזמן הוכיחו ג'ון מרטין (Martin) ועמיתים נוספים את הפוטנציאל הגדול של הממוגרפיה לאבחון קרצינומה גם במרפאות פרטיות.

בסמוך לכך, הקולג' האמריקאי לרדיולוגיה (ACR) פיתח, בסיועו של איגן, שיטות למידה חדשות וייסד ועדות ומרכזים להכשרה ברמה הארצית. בין השנים 1963–1966 ביצעו פיליפ סטראקס (Strax), לואיס ואנט (Venet) וסם שפירו (Shapiro) את המחקר המבוקר הראשון במטרה לבדוק האם אבחון ממוגרפי משפיע על רמת התמותה מסרטן השד.

המטופלות מקבוצת הניסוי עברו בדיקות ממוגרפיה תקופתיות קבועות במשך 5 שנים. תוצאות המחקר הראו שבהשוואה לקבוצת הביקורת, שיעור התמותה בקרב קבוצת הניסוי פחת בכמעט שליש. בסוף שנות ה-60, היה סטראקס לאדם הראשון שפיתח וניהל בהצלחה את היחידה הניידת הראשונה לממוגרפיה ולאבחון סרטן השד. התקדמות טכנית - קסרוממוגרפיה וסנוגרף

בשנות ה-50 התרחשה קפיצת דרך טכנולוגית חשובה בדמות פיתוח הקסרוממוגרפיה (xeromammography).

הקסרוממוגרפיה הייתה דוגמה לשיתוף פעולה מוצלח בין הרפואה והתעשייה. העקרונות הפיזיקליים של יצירת תמונות אלקטרוסטטיות היו ידועות עוד מהמאה ה-18; בשנת 1937 פיתח צ'סטר קרלסון (Carlson) את עקרונות היסוד של הקסרוגרפיה שבסופו של דבר הביאו לפיתוח מכונת הצילום התעשייתית בשנת 1950. בשנת 1952 ערכו ג'ון רואצ' (Roach) והרמן הילבו (Hilleboe) מחקר שבחן את הפוטנציאל הרפואי של שיטה רדיולוגית חדשה שתתבסס על עקרונות אלו - הקסרורדיוגרפיה (Xeroradiography), ובה תצלומי רנטגן של הגוף מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום.

ב-1960 דיווחו הווארד גואולד (Gould) ועמיתים נוספים על שיפור משמעותי באיכות תצלומי רנטגן קסרוממוגרפיים של השד בהשוואה לתצלומי רנטגן שבוצעו בממוגרם הקודם. בוועידת הממוגרפיה החמישית שהתקיימה באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה בשנת 1966 הציג ג'ון וולף (Wolfe) את התנסותו הרבה עם הטכניקה החדשה ותובנות לגבי שיפורים אפשריים של המכשיר. בשלב זה הקסרוממוגרם היה מסורבל וגדול, והורכב למעשה מ-5 חלקים שונים. בסופו של דבר, 5 הרכיבים המגושמים של הקסרוממוגרם "נדחסו" לתוך 2 רכיבים בלבד, וב-1971 ניתן היה לרכוש את הקסרוממוגרם התעשייתי הראשון. ב-1987 חלה התקדמות נוספת ו-2 הרכיבים אוחדו לרכיב אחד בלבד, ובנוסף גם החל השימוש בטונרים נוזליים במקום באבקה וכתוצאה מכך איכות התצלומים השתפרה וכמות הקרינה הנדרשת הצטמצמה. וולף תרם תרומה חשובה נוספת בכך שיצר סיווג של הסימנים העדינים של סרטן השד והקשר שלהם לצפיפות הפרנכימה של השד. וולף, מרטין ופרנקל פעלו רבות, במאמרים שכתבו ובתוכניות לימוד שפיתחו, על מנת שהשימוש בקסרוממוגרפיה יהיה רחב ככל האפשר. ב-1965 פיתח שארל גרוס (Gros) משטראסבורג, צרפת, יחד עם חברת CGR, את אב הטיפוס של הסנוגרף (Senographe).

הסנוגרף היה למעשה היחידה הראשונה שהוקדשה לממוגרפיה בלבד. בסנוגרף שפופרת הרנטגן הייתה עשויה ממוליבדן במקום הטונגסטן שהיה נהוג עד כה, והייתה בעלת נקודת מיקוד (focal spot) בקוטר של 0.7 מ"מ, וכתוצאה מכך סיפקה ניגודיות גבוהה ויכולת אבחנה טובה יותר משמעותית בין פרנכימה, שומן והסתיידויות זעירות בשד; בנוסף, למכשיר זה הוסיפו מערכת דחיסה שצימצמה את הקרינה המפוזרת ושסייעה בהפרדה בין מבנים שונים בשד. פיתוח הסנוגרף היווה אבן דרך חשובה בשיפור איכות התצלומים הממוגרפיים. גרוס עבד במסירות וקרא בקביעות להרחבת השימוש בממוגרפיה ולהבנת הפוטנציאל הגדול לזיהוי גידולים סמויים. הבדיקה

הבדיקהמשמשת ככלי זיהוי ואבחון לרקמות דמויות גושים באזור החזה ובית השחי ומומלצת לגילוי מוקדם של סרטן השד.

הבדיקה אינה אינדיקטור מוחלט לזיהוי ואבחון של רקמות סרטניות. קיימות מספר בדיקות משלימות לבדיקת הממוגרפיה כגון ביופסיה, דימות תהודה מגנטית (MRI), אולטרסאונד, ממוגרפיה פולטת פוזיטרונים ודקטוגרפיה. במהלך הבדיקה מוצמד השד בין שני משטחים מקבילים (כמודגם בתמונה).

נלקחות דגימות תמונה מזווית אנכית ואלכסונית. בממוגרפיה דיגיטלית, תמונות הרנטגן נשמרות בדיסק ואינן מודפסות. השיטה הדיגיטלית היא המקובלת כיום. אם עולה חשש לרקמה חשודה שעלולה להיות סרטנית, החולה מופנית לבדיקות בירור נוספות שיאבחנו את סוג הרקמה.

הבדיקה הנחשבת טובה ביותר לזיהוי סוג הרקמה היא ביופסיה. ממוגרפיהכבדיקת סקר

מטא-אנליזה בנושא בדיקות סקר של סרטן השד מצאה כי ביצוע סקר באמצעות ממוגרפיה בנשים גילאי 50–70 מפחיתה ב-20%–35% את התמותה מסרטן שד.

במשך שנים, הונהגה המלצה לביצוע ממוגרפיה שנתית או דו שנתית, לנשים מעל גיל 40.

במדינות מערביות רבות הבדיקה מומלצת כבדיקה קבועה בתדירות של אחת לשנה בקרב נשים בין הגילאים 50 עד 75. בשנים האחרונות הוטל ספק ביעילות יישום המלצות אלו, מספר מחקרים שנערכו בנושא העלו כי שכיחות התמותה מסרטן השד בקרב נשים שנבדקו באמצעות ממוגרפיה זהה לנבדקות באופן ידני. חלק ממקרי סרטן השד שאובחנו באמצעות ממוגרפיה היו שגויים וגרמו להטיית הסטטיסטיקה מודעותן הרבה של הנשים למחלה מביאה אותן לגילוי עצמי מוקדם הטיפולים המוצעים כיום לסרטן כה יעילים שהגילוי המוקדם אינו מסייע לטיפול. המלצות משרד הבריאות לגבי גילוי מוקדם לסרטן השד כוללות בדיקת ממוגרפיה פעם בשנתיים לכל אישה בגיל 50–74.

לפי נתוני התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל, שיעור הביצוע של בדיקת ממוגרפיה לפי המלצות אלו עמד בשנת 2017 על 70.5%. נשים עם קרובות משפחה מדרגה ראשונה שחלו בסרטן השד, נשים שנתגלתה בהן מחלת שד שפירה ובביופסיה הופיעה אטיפיה או נשים בקבוצת סיכון גבוהה יותר ביחס לאוכלוסייה הכללית מונחות לבצע בדיקת ממוגרפיה פעם בשנה החל מגיל 40.

דיאגנוזה

ממוגרם שגרתי מורכב משני מנחים בסיסיים: זווית קראניו-קאודלית (craniocaudal - CC) וזווית מדיו-לטרלית אלכסונית (mediolateral - MLO).

מנחים אלו מאפשרים ויזואליזציה מקסימלית והבנה תלת-ממדית של רקמות השד. קיימת חשיבות עליונה בהבנה תלת-ממדית של השד, הן מתוך מטרה לצמצם את ההפרעות ממבנים אנטומיים אחרים שיחפפו והן מתוך מטרה להגדיל את כמות רקמות השד שיצולמו וכך להביא לזיהוי טוב יותר של גידולים. קיימים מנחים נוספים שייתכן ויהיו נדרשים להערכה של נשים בעלות שתלי שד. קסרוממוגרפיה

קסרוממוגרפיה("xero" משמעותו יבש ביוונית) היא סוג של דימות באמצעות קרני רנטגן, כאשר התצלומים מופקים על גבי נייר ולא על גבי סרט צילום.

הטכניקה מתבססת על תכונה הנקראת פוטו-מוליכות - תכונה של חומרים מסוימים לשנות את תכונותיהם החשמליות על ידי חשיפה לקרינה כמו אור או קרני רנטגן למשל. בטכניקה זו לוחית של אלומיניום המצופה שכבה דקה של סלניום נטענת בצורה אחידה כאשר מועברת מול מכשיר הנקרא סקורוטרון (Scorotron); הסקרוטרון הוא מכשיר שגורם להתפרקות עטרה (corona discharge) - התפרקות מטען חשמלי הנגרמת כתוצאה מיינון של נוזל או אוויר המקיפים מוליך טעון חשמלית. לפני החשיפה לקרני הרנטגן, פני השטח של הסלניום טעונים במטען אחיד; כאשר פוטון מקרני הרנטגן מתנגש בציפוי האמורפי של הסלניום, הסלניום הפוטו-מוליך מאבד את המטענים החשמליים שלו בכמות הפרופורציונלית לאנרגיה של קרני הרנטגן.

המטען האחיד מתפרק באופן חלקי, ותבנית המטען הנותר יוצרת תמונה אלקטרוסטטית חבויה (לטנטית). את התמונה האלקטרוסטטית החבויה מפתחים (הופכים לגלויה) על ידי חשיפה של פני השטח של הלוחית לאבקה של חלקיקים טעונים שלילית הנקראת טונר, כאשר חלקיקים טעונים אלו נמשכים לפני השטח של הלוחית (הטעונים חיובית) בהתאם לעוצמה של המטען שנותר לאחר החשיפה לקרני הרנטגן. בשלב הסופי, התמונה שנוצרת על ידי הטונר מועברת לגיליון בתהליך אלקטרוסטטי, ומקובעת אליו.

ממוגרפיה


הצנזורה לעיתונות ולתקשורת המוכרת יותר בשם " הצנזורה הצבאית", היא יחידה השייכת לאגף המודיעין בצה"ל שמטרתה ביצוע צנזורה מוקדמת בנושאים הנוגעים לביטחון מדינת ישראל. הצנזורה הצבאית, שמקום מושבה בקריה, פועלת מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום) שפרסם המנדט הבריטי בשנת 1945, ואשר אומצו לימים בספר החוקים של מדינת ישראל.

הצנזורה הצבאית אחראית לכך שחומר כתוב או מודפס, המופץ בציבור או המגיע מידי אדם אחד לידי אחר, לא יכיל בתוכו ידיעות שהפצתן עלולה לפגוע בביטחון המדינה, בשלום הציבור או בסדר הציבורי. הצנזורה הצבאית בודקת שידורי טלוויזיה, רדיו ואינטרנט, עיתונים וספרים, מוחקת בעצמה קטעים או מורה למחברים להשמיטם. בעבר, בדקה גם מכתבים (הן מכתבי חיילים והן מכתבי אזרחים לחו"ל), אך כבר אינה עושה זאת כיום. בראש הצנזורה הצבאית עומד הצנזור הראשי לעיתונות ולתקשורת המוכר יותר בשם "הצנזור הצבאי הראשי" הואיל ולתפקיד ממונה באופן מסורתי קצין צה"ל, אף כי הדבר אינו הכרחי.

על הצנזור הצבאי הראשי מוטלת החובה לאזן בין שני ערכים שמתנגשים לפעמים: האחד הוא "זכות הציבור לדעת" כחלק מהערך הדמוקרטי של חופש הביטוי, והשני הוא הערך הביטחוני המחייב פיקוח על חשיפת מידע שפרסומו יגרום לנזק ממשי לביטחון המדינה. בפסיקת בית המשפט העליון, נקבע כי אין הצנזור מוסמך לפסול ידיעה, אלא אם כן נראה, אובייקטיבית, כי יש בפרסום משום ודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, בשלום הציבור או בסדר הציבורי. הצנזורהראשי הנוכחי הוא תא"ל דורון בן ברק, לשעבר סגן הפרקליט הצבאי הראשי.

הצנזורהצבאיהראשי

הצנזור הצבאי הראשימתמנה על ידי שר הביטחון.

במקביל למינוי על ידי השר לצנזור צבאי ראשי, ממנה אותו הרמטכ"ל למפקד היחידה של הצנזורה הצבאית באמ"ן. תקנה 86 מאפשרת, אומנם, לשר הביטחון למנות כצנזור "כל אדם", אולם הנוהג הוא שמתמנה לתפקיד קצין צבא בכיר. הצנזור הראשי אינו כפוף לאחר מינויו לשר הביטחון, לרמטכ"ל או לדרג צבאי או מדיני כלשהו. הצנזור יכול להתייעץ עם ראשי מערכת הביטחון אך זכותו וחובתו להפעיל שיקול דעת עצמאי. מלבד הצנזור הצבאי הראשי ישנם גם שני קצינים בדרגת סגן-אלוף המשמשים כצנזורים מחוזיים ויושבים בירושלים ובתל אביב. מתוכנן בסיס אחוד חדש לצנזורה אשר ככל הנראה ימוקם בתל אביב. סמכויות הצנזורה הצבאית

סמכויות הצנזורה הצבאיתמוגדרות בחלק ח' של תקנות ההגנה (שעת חירום).

הצנזור רשאי לדרוש הצגת כל חומר טרם פרסומו, אולם כדי למנוע הצפת חומר התפתח הנוהג של קביעת רשימת נושאים שכתבות שעוסקות בהם יוצגו לצנזור. רשימה זו נקבעת לרוב בתיאום עם ועדת העורכים. חל איסור על פרסום מאמר שמתאר אפילו את עצם העובדה שהצנזור שינה או התערב בפרסום. לצנזור סמכות מנהלית להורות על החרמת מכונות דפוס או לאסור על הפעלת מכונות דפוס ששימשו להדפסת "פרסום בלתי מותר" הכולל פרסום המכיל חומר שלא הוגש לצנזורה או פרסום שהתפרסם למרות פסילתו בידי הצנזורה או פרסום שהוכרז על ידי הצנזור כפרסום אסור או פרסום שהתפרסם תוך הפרת תקנה 94 המחייבת עיתונים בקבלת היתר להופעתם מן הממונה על המחוז במשרד הפנים והנותנת בידי הממונה סמכות לבטל היתר שניתן , וזאת מבלי לתת טעם לדבר . הצנזורה הצבאיתמוסמכת גם לפסול פרסומים של חיילי צה"ל שעלולים לפגוע בשמו הטוב של צה"ל.

הבסיס החוקי לצנזורה הביטחונית בישראל וסמכויותיה

סמכותה של הצנזורה נובעת מתקנות ההגנה (שעת חירום) מ-1945.

תקנה 86 קובעת הגדרות, ביניהן: "'צנזור' פירושו כל אדם שמינה אותו שר הביטחון לכך בכתב". תקנה 87 – קובעת שהצנזור רשאי לאסור פרסום אם לדעתו הדבר יפגע בביטחון המדינה, בשלום הציבור או בסדר הציבורי. תקנה 88 – עוסקת ביצוא ויבוא של חומר. תקנה זו דומה לתקנה 87 ומשלימה את הסמכות הרשומה בה. המשמעות היא שסמכות הצנזור חלה גם על כלי תקשורת זרים. תקנה 89 – מרחיבה את סמכותו של הצנזור לחבילות שנשלחו בדואר או עברו דרך המכס, וכן לכל חומר מודפס העובר במכס. תקנה 90 – מסמיכה פקידי דואר לבדוק, כנציגי הצנזורה, תכולת חבילות. תקנה 92 – מרחיבה את הסמכות לאנשים היוצאים מהארץ וחפציהם, כולל סמכות לביצוע חיפוש גופני. תקנה 93 – בחינת משלוחים, מתן זכות חיפוש בכל חבילה הנכנסת או יוצאת מהמדינה, כולל חיפוש בכלי רכב, מטוסים, אוניות ושאר אמצעי תובלה. תקנה 94 – הבסיס החוקי לפיקוח על העיתונים: לפני הוצאה לאור של עיתון יש לקבל היתר בכתב של הממונה על המחוז, אשר רשאי לתת או לא לתת אישור כזה על פי שיקול דעתו, וכן לבטל על פי שיקול דעתו היתר שניתן בעבר. תקנה 95 -הרחבת התקנה הקודמת לגבי פרסום הודעות רשמיות. תקנה 96 – הרחבת תקנה 94 לגבי חוברות, מודעות, כרוזים ושאר אמצעי פרסום. תקנה 97 – קובעת שהצנזור רשאי לדרוש כל חומר טרם פרסומו בכל דרך, וזאת על מנת שהצנזור יוכל לממש את סמכותו לאשר או לא לאשר חומר לפרסום. תקנה 98 – קובעת שאם צונזרו חלקים מסוימים בידיעה או בפרסום, יש לוודא ש אי אפשר יהיה להבחין בכך שהפרסום עבר טיפול צנזוריאלי (לדוגמה, אסור לפרסם ידיעה שמופיעים בה סימני מחיקות), וכן אסור להוסיף הערה שחלקים מסוימים נמחקו על ידי הצנזורה. תקנה 99 – מסמיכה כל פקיד מורשה להחרים פרסומים שלא אושרו. תקנה 100 – אם עיתון עובר עברה צנזוריאלית, רשאי הצנזור להחרים כל ציוד דפוס ששימש להדפסת פרסום שלא אושר, או להורות על סגירת בית הדפוס, או לאסור על הפעלת ציוד אחר ששימש להוצאת הפרסום האסור. מתוך סעיף 100 משתמע שאם עיתון עובר עברה צנזוריאלית רשאי הצנזור לסגור אותו. תקנה 101 – מקנה לצנזור סמכויות חיפוש (באמצעות המשטרה) כולל חיפוש גופני, וכן סמכויות החרמת ציוד. סעיף 113 לחוק העונשין (ריגול חמור) – לפני ששונה, החוק קבע שכל מי שמוסר ידיעה סודית יואשם בריגול חמור.

סעיף זה בוטל וכיום צריכה להיות כוונה לפגוע בביטחון המדינה. הגדרה למונח "ידיעה סודית" מופיעה בסעיף 113(ד) – זוהי ידיעה שהממשלה הכריזה עליה בצו שהיא עניין סודי. באופן כללי, צו ממשלתי נעשה תקף רק לאחר שפורסם ב"רשומות". ישנו צו הקובע שכל ידיעה הקשורה לישיבות הקבינט הביטחוני היא ידיעה סודית. עקב כך הצנזור חייב לאסור פרסום ידיעות העוסקות בישיבות של הקבינט הביטחוני. אם עיתונאי מפרסם ידיעה מודלפת מישיבת קבינט, הוא עשוי להיות מואשם בריגול (אם יראו שהתכוון לפגוע בביטחון המדינה). עולה מכך בעיה – ניתן לדון בהחלטות פוליטיות במסווה ביטחוני, אף על פי שאין להן כל קשר לנושא ביטחוני, ובכך למנוע את פרסומן. בג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי

ערך מורחב – בג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי

בבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי עמד לראשונה לביקורת שיפוטית היקף סמכותו של הצנזור הצבאי הראשי.

בפסיקת השופטים שניתנה פה-אחד ב-10 בינואר 1989 נקבע הכלל לפיו אין הצנזור הצבאי הראשי מוסמך לפסול ידיעה, אלא אם כן נראה, אובייקטיבית, כי יש בפרסום משום ודאות קרובה לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, בשלום הציבור או בסדר הציבורי. השופטים קבעו כי החלטתו של הצנזור הצבאי הראשי, תא"ל יצחק שני, לפסול כתבה במקומון "העיר" המותחת ביקורת על תפקודו של ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, תוך ציון שהדבר בא לרגל חילופים קרובים בראשות הארגון אינה עומדת במבחן זה. הצנזורה הצבאיתבשנות הארבעים

הצנזורה הצבאית הונהגה בארץ ישראל לראשונה בשנת 1939, בראשית ימי מלחמת העולם השנייה.

שני נימוקים רשמיים נלוו לה: מניעת פרסום מידע העשוי להועיל לאויב, ומניעת הפרעת השלום והביטחון הפנימי בארץ ישראל. הפעלת הצנזורה זכתה לשיתוף פעולה מצד העיתונות בתקופת המלחמה, אך עם סיומה, התחדדו הקונפליקטים. באוקטובר 1945 בוטלה הצנזורה על הדואר והטלגרף, אך נמשכה הצנזורה על העיתונות.

ממלא מקום הנציב העליון הכריז ב יוני 1945 שהצנזורה על העיתונות תימשך, בגלל המצב במזרח התיכון, אך תנהג בליברליות יתרה. למרות ההצהרות, נסגרו בנובמבר 1945 העיתונים היומיים "דבר" ו"המשקיף" על ידי השלטונות לשבעה ימים, צעד שעורר התמרמרות רבה. לאחר קום המדינה הופעלה הצנזורה הצבאית באופן מוסכם על ידיעות עיתונאיות הנוגעות לענייני ביטחון, בפועל היה תחום פעולתה רחב יותר.

ביולי 1948 נסגר העיתון "על המשמר" ליום אחד בשל תמונות שלא הוגשו לביקורת. חודש אחר כך נסגר בית הדפוס של "ידיעות אחרונות" לשלושה ימים על פרסום רשימה בניגוד לתקנות הצנזורה. בתגובה מחתה ועדת העורכים של העיתונות על הניסיון להטיל צנזורה פוליטית. ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, הבטיח לפעול לחקיקה בעניין. במאי 1949 הוסרה הצנזורה הצבאית מישיבות הכנסת.

ועדת העורכים

ערך מורחב – ועדת העורכים

ועדת העורכיםגוף המתאם בין התקשורת הכתובה והמשודרת בישראל לבין גורמי הביטחון במדינה.

בוועדה חברים נציגים של כלי התקשורת בישראל, היא נפגשת באופן סדיר עם ראש הממשלה, שרים, קצינים ופקידים במערכת הביטחון, שמעבירים לוועדה מידע בתמורה להבטחה שגופי התקשורת לא יפרסמו אותו, גם אם יקבלו אותו ממקור אחר.

הוועדה נוסדה בשנת 1942, ביוזמת עורכי העיתונים, שביקשו לקבל הכוונה מהנהגת היישוב בכל הקשור לפרסום מידע על נושאים רגישים.

בשנת 1948, עם הקמת מדינת ישראל, הושג הסכם בין העיתונים לבין שלטונות צה"ל, שנועד להסדיר את יחסי העיתונים עם הצנזורה הצבאית. לפי ההסכם, הצנזורה מיועדת למנוע הסתננות מידע ביטחוני באופן העשוי לפגוע בביטחון המדינה, ופעילותה נעשית בשיתוף פעולה עם העיתונים. בשנת 1992, בעקבות טיפול הצנזורה בפרשת אסון צאלים ב', הודיע עיתון "הארץ" על פרישתו מהסכם הצנזורה, ואחריו פרש גם "ידיעות אחרונות".

ההסכם קרס למעשה, משום שרק מיעוט מכלי התקשורת בישראל נותר מאוגד בו. במאי 1996 נחתם הסכם צנזורה חדש, שתיקן את הפגמים העיקריים בהסכם הישן. בין השאר הוא הגביל את סמכות הצנזורה, והתיר לה לפסול רק מידע ביטחוני שפרסומו עלול בוודאות קרובה לגרום לפגיעה ממשית בביטחון המדינה, והבטיח את זכות אמצעי התקשורת לעתור לבג"ץ נגד החלטות הצנזורה. למרות שהסכם הצנזורה ממשיך להיות ההסדר המקובל לפעילות הצנזורה הצבאית בישראל, ועדת העורכים איבדה את הכוח שהיה לה בעבר.

הכינוס השנתי של הוועדה הוא למעשה מסיבת עיתונאים שתוכנה מדווח באופן פומבי. האזנות סתר לשיחות בינלאומיות

עד שנת 2004 ביצעה הצנזורה הצבאית האזנות סתר לשיחות טלפון בינלאומיות שיצאו מישראל.

ההאזנות נועדו לפקח על המידע המועבר על ידי הכתבים הזרים שדיווחו מישראל, אך בפועל בוצעו האזנות לכל שיחות הטלפון הבינלאומיות שיצאו מישראל. לא אחת נותקו שיחות על ידי הצנזורים המאזינים לאחר שנמסרו בהן מידע שהצנזורה קבעה כי הוא אסור לפרסום או מידע בנושאים ביטחוניים שלא הוגש לצנזורה מוקדמת כנדרש. כך למשל, ב-22 במאי 1967, במהלך תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, איש-צנזורה שקיים האזנה לשיחת טלפון של כתב צרפתי עם מערכת עיתונו ניתק את השיחה לאחר שהכתב מסר בה ידיעה שנפסלה קודם לכן במברק ששלח – על אונייה שעברה במצרי טיראן והגיעה לאילת. עקב הגידול במספר קווי התקשורת לשיחות בינלאומיות מישראל, הוקם מתקן האזנה חדש ומשוכלל בקומת המרתף של בניין הנמצא ברחוב קרליבך 7 במרכז תל אביב, שבנייתו הושלמה באוגוסט 1973.

לטענת צה"ל, "לאורך שנות הפעלתו התערב המתקן מספר פעמים בשיחות ומנע פגיעה בביטחון המדינה. על מנת למנוע שימוש לרעה ביכולת ההאזנה, התקיים נוהל פנימי של ניתוק וירידה מהאזנה בכל עת כשלמאזין התברר כשמדובר בשיחה אזרחית או פרטית". המתקן נסגר ב-2004 לאחר שהצנזורית הצבאית הראשית רחל דולב החליטה, בתמיכת ראשי מערכת הביטחון, אנשי מודיעין וביטחון מידע, כי אין הצדקה לקיומו. עקיפת הצנזורה

מבחינתם של העיתונים והעיתונאים, הצנזורה היא מחסום לפרסום המידע שהצליחו לחשוף, לעיתים מחסום שאין ברצונם לשאתו.

לפיכך עוקפים לעיתים העיתונים את הצנזורה, בדרכים שונות. סיפור בדיוני לכאורה

אחת הדרכים לעקיפת הצנזורה היא פרסום סיפור בדיוני לכאורה, ששמות גיבוריו בדיוניים, המרמז למעשים ולאנשים מציאותיים לחלוטין (לעיתים תוך שינוי פרטים מסוימים).

בשנת 1960 ניצל העיתונאי זאב גלילי את סדרת סיפורי ההרפתקאות לילדים "דן טרזן" שאותה כתב, כדי לפרסם לראשונה פרטים, כסיפור בדיוני בשם "דן טרזן והפושע הנאצי" אודות "רודולף טייכמן", על נסיבות לכידתו של אדולף אייכמן והבאתו למשפט בישראל.

הוא עשה זאת בשבועונו "העולם הזה", באמצעות סיפור מתח בדיוני לכאורה שנקרא בשם "פרשת אלכסיס" ובו תיאור מאבק מודיעיני בין יוון לטורקיה, שדמויותיו ועלילתו תאמו את עובדות "הפרשה" והאישים שנטלו בה חלק. בתחילת שנות ה-80, לקראת פרוץ מלחמת לבנון ולאחריה, נהג יעקב ארז, הכתב הצבאי של מעריב, לכתוב פינה בשם "אגדה לילידים" או "אגדה לילדים", ובה סיפר בדרך של משל על אירועים אקטואליים ביטחוניים ועל התדרדרות המצב הביטחוני לקראת מלחמת לבנון ואחריה. באמצעות ה'אגדה' היה מביע את ביקורתו על אריאל שרון שאותו כינה "צחור השיער". את הטור היה חותם באמירה "כל מי שמאמין כי יש דמיון בין סיפור זה לבין מאורעות אמיתיים בסביבתנו – עושה זאת על אחריותו האישית". בעקבות הריגתו של המחבל סמיר קונטאר אמר השר יובל שטייניץ: "יכול להיות ששירותי המודיעין של פינלנד פעלו כאן ועשו עבודה טובה". בעקבות אמירה זו פרסם אתר "אנשים ומחשבים" כתבה נרחבת שכותרתה "כך סייע ה-IT 'של פינלנד' לחסל את סמיר קונטאר" ועסקה למעשה בצה"ל. ציטוט מקורות זרים

נוהג מקובל בעיתונות בישראל להתגברות על מגבלות הצנזורה הוא ציטוט "מקורות זרים" או "פרסומים זרים" – אמצעי תקשורת הפועלים בחו"ל, ולכן אינם כפופים למגבלות הצנזורה בישראל.

לאחר שמידע פורסם במקור זר, קשה לאסור את פרסומו גם בישראל. תחילתה של פרשת קו 300 בחטיפתו של אוטובוס על ידי מחבלים שבאו מרצועת עזה, והריגת שניים מהם, לאחר לכידתם ובעת שהיו כבולים, על ידי אנשי שב"כ.

לציבור דווח כי כל המחבלים נהרגו במהלך ההשתלטות, אך כעבור שלושה ימים פרסם העיתון "חדשות", ידיעה שצוטטה מהעיתון "הניו יורק טיימס", תוך עקיפת הצנזורה, ולפיה שניים מהמחבלים נלכדו חיים. כעבור ימים אחדים פרסם העיתון על פני כל העמוד הראשון תצלום שצילם אלכס ליבק, ובו נראה אחד מהמחבלים מוחזק חי ובהכרה מלאה לאחר שהורד מהאוטובוס. העיתון נסגר בשל כך לארבעה ימים, ב-29 באפריל 1984. בשנת 2007 אסרה הצנזורה לפרסם פרטים על תקיפת הכור הגרעיני בסוריה, ורק במרץ 2018 התירה לפרסם פרטים על הפעולה. העיתונות הזרה פרסמה פרטים רבים על תקיפה זו, ופרטים אלה צוטטו בהבלטה בתקשורת הישראלית. בנוסף, באופן חריג שימש הביטוי את השר חיים רמון, בעת שהתייחס לפעולה: "כולכם שמעתם ממקורות זרים על מה שהיה בתחילת ספטמבר על-פי מקורות זרים. מה שהיה, על-פי מקורות זרים, היה כתוצאה מתהליך מסוים של קבלת החלטות, ותהליך קבלת החלטות לקראת האירוע שהיה, היה יוצא דופן לדעת כל מי שהיה מעורב בו, במחשבה ובסדר בהכנות, באלטרנטיבות, בהכל, ולכן אני לא מדבר על משהו תאורטי שאתה שאלת, אני מדבר על משהו שהיה מעשי לפי מקורות זרים. " ()בעקבות ניסוי בטיל שנערך בינואר 2008 דיווח "הארץ": "ל"הארץ" נודע כי מדובר בשיגור של טיל בליסטי שבו על-פי פרסומים זרים מצוידת ישראל. על פי אותם פרסומים, בשנים האחרונות פותח דגם מתקדם יותר של הטיל – יריחו- 3 – הנחשב לבין-יבשתי. על-פי פרסומים זרים בעבר, טילים אלה מסוגלים לשאת ראשי נפץ גרעיניים. עוד מציינים אותם פרסומים כי בבסיס של חיל האוויר מערבית לבית שמש נמצאות שלוש טייסות של טילים אלה. התעלמות מהצנזורה

במקרים קיצוניים מסתכנים עיתונים בפרסום מידע תוך ידיעה ברורה שמידע זה אסור בפרסום.

ב-1966 עברו מקסים גילן ושמואל מור על חוקי הצנזורה בחשיפת הפרשה שנודעה בשם "פרשת בן ברקה", כאשר פרסמו, בכתב העת שלהם, "בול", את הידיעה ששירותי הביטחון הישראליים השתתפו ברציחתו של האופוזיציונר המרוקני מהדי בן ברקה.

מור וגילן נדונו למאסר, שבמהלכו המשיכו וערכו את "בול" לפי דרישת שירות הביטחון, לבל ייוודע דבר המאסר וכך תתאשרר הידיעה המביכה. אף על פי כן, התקפה זו של ישראל על חופש הביטוי והעיתונות נודעה ברחבי העולם והתארגנה עצומה בינלאומית לשחרורם של מור ושל גילן, שעליה חתמו גם ברטרנד ראסל וז'אן-פול סארטר. יחסים עם התקשורת

ב-2016 מינה שר הביטחון ועדה בראשות בראשות כב' השופטת (בדימוס) אילה פרוקצ'יה וחברים אלוף במיל' יוסי בידץ ואיש התקשורת שלום קיטל ("ועדת השלושה") לבחינה עדכנית של יחסי הצנזורה עם התקשורת.

עידן האינטרנט

בעידן האינטרנט הפך תפקידה של הצנזורה לקשה ומורכב הרבה יותר, שכן מידע על נושאים חסויים מתפרסם באתרים השוכנים במדינות אחרות.

הצנזורה לא יכולה לשלוט על אתרים אלו, כיוון שאינם תחת שיפוטה, ולרוב גם לא יכולה לחסום גישה אליהם. בעידן זה ישנו כרסום גדל והולך במעמדה של הצנזורה הצבאית.

דוגמה לכך היא פרסום של פרופסור אבנר כהן על תולדות תוכנית הגרעין של ישראל: הצנזור הצבאי אסר ב-1997 על פרסום האתר, ואולם כתב קול ישראל באותה עת, אלי הכהן, עמד על כך שהוא יתפרסם. הצנזור קיבל טענה זו. גם במבצע חומת מגן ובמלחמת לבנון השנייה, במקרים שבהם הצנזורה אסרה על פרסומים מסוימים הופץ המידע כשמועות במקום שיפורסם באופן ממוסד (ראו: רב-סרן שמועתי). בדו"ח ועדת וינוגרד יש המלצות להגברת הפיקוח של הצנזורה הצבאית על מקורות מידע באינטרנט.

הן בזמן מלחמה והן בשגרה. על צנזורת האינטרנט אמרה הצנזורית הראשית, סימה וואקנין-גיל:

במאי 2012 הודיעה וואקנין-גיל שהצנזורה הצבאית החלה לנטר בלוגים ורשתות חברתיות מקוונות כגון פייסבוק וטוויטר, ובפברואר 2016 פנתה הצנזורה לעשרות פעילי אינטרנט בדרישה להגיש לה ידיעות ביטחוניות לאישור.

לאחר פרישתה מתפקידה בשנת 2015, פרסמה וואקנין-גיל מאמר בכתב העת "משפט וצבא", בו טענה שצריך לבטל את מוסד הצנזורה ושהדבר לא יפגע אנושות בביטחון המדינה.

המאמר נכתב בתמיכתו של שר הביטחון דאז, משה יעלון, והוצג לראשי מערכת הביטחון ומערכת המשפט. יעלון הנחה את גופי הביטחון לבצע בהדרגה את השינויים שהוצעו במאמר.

הצנזורה הצבאית


אופיואידים (Opioids) הם קבוצת תרכובות ה נקשרות ל קולטני ה אופיואיד (opioid receptors) ב מערכת ה עצבים ו ב מקומות אחרים ב גוף . ה השפעה ה מרכזית של מרבית ה אופיואידים היא דיכוי מערכת ה עצבים ה מרכזית תוך הפחתת יכולת ה גוף להגיב ל גירויים . זאת, עקב היקשרות ם ל קולטנים ה מעבירים את תחושת ה כאב ו אותות חישה אחרים ל מוח . לכן , ל רוב ה אופיואידים יש אפקט אנלגטי. האופיואידים הם בין ה סמים ה פסיכואקטיביים ה ממכרים ה נמצאים ב שימוש מאז ה תקופה ה פרהיסטורית . רוב האופיואידים מכילים תרכובת כימית ב שם מתילמורפינן (Methylmorphinane) כ חלק מ שלד ה מבנה של ה תרכובת .

ל קבוצת ה מתילמורפינן נקשרים אטומים ו קבוצות כימיות שונות, ב התאם ל סוג ה אופיואיד . מקובל לחלק את ה אופיואידים ל מספר קבוצות:

אופיאטים (opiates) – אופיואידים הנוצרים בטבע ומופיעים כאלקלואידים בשרף של פרג האופיום. מורפין, הידוע כמשכך כאבים, הוא הרכיב העיקרי של האופיום. קודאין הוא האלקלואיד השני בריכוזו באופיום. אופיאטים נוספים הם אוריפאווין ותבאין. אופיואידים סינתטיים למחצה (semi-synthetic opioids) – אופיואידים מעשה ידי אדם, המופקים מאופיאטים. בין אלו נמצאים הרואין, אוקסיקודון, הידרומורפון ואחרים. אופיואידים סינתטיים (synthetic opioids) – אופיואידים מעשה ידי אדם, שאינם מופקים מאופיאט. זו משפחה רחבה של תרכובות, המהווה נושא לפיתוח ביו-רפואי נמשך. בין האופיואידים הסינתטיים נמצאים פנטניל, מתאדון, טרמדול, פתידין, מפרידין ופנאזוקין. אופיואידים אנדוגניים (endogenous opioids) – חומרים אלו מופרשים על ידי הגוף ומופיעים באופן טבעי במוח. תפקידם לפקח על התנהגויות רגשיות הנוגעות לכאב, חרדה ופחד. הידועים שבין חומרים אלו נמנים עם משפחת האנדורפינים. אופיואידים אנדוגניים אחרים הם האנקפלינים, דינורפינים ואנדומורפינים. חומרים אלו מכונים לעיתים קרובות "סמים נרקוטיים", אך המונח "אופיואידים" מדויק יותר, שכן "נרקוטיקה" אינה מוגדרת היטב ומכסה מגוון סמים לא-חוקיים.

באופיואידים נעשה שימוש ברפואה לשיכוך כאבים ולטיפול בשיעול ובשלשול.

תופעות הלוואי הנפוצות של אופיואידים הן עצירות, גרד, בחילה, הקאה ודיכוי נשימתי שעשוי להיות מסכן חיים. היכולת שלהם לגרום לאופוריה ולהפחית חרדה הובילה לצריכה בלתי חוקית נרחבת שלהם. כל האופיואידים נקשרים לאותן מולקולות במוח ובמערכת העצבים המרכזית וההיקפית – הקולטנים האופיואידיים.

ההבדלים בין השפעות הסמים על הגוף נובעים מהמהירות בה הם מגיעים לקולטנים וכן בכמות הנדרשת מאופיואיד נתון כדי להפעילם. הקצב בו אופיואידים חודרים לגוף תלוי בצורה בה הם ניטלים. כאשר מעשנים או מזריקים אופיואידים, הם מגיעים לרמות שיא במוח תוך דקות. אופיואידים הניטלים בהסנפה, לעומת זאת, נספגים לאט יותר משום שהם חייבים לעבור דרך ממברנות המוקוס של האף לכלי הדם. חברות התרופות פיתחו מוצרי אופיואידים הניתנים במגוון רחב של דרכים, החל מהזרקה תוך ורידית, דרך כדורים ועד לכסניית מציצה, במקרה של פנטניל (אקטיק). האופיואידים בארצות הברית

ערך מורחב – משבר האופיואידים בארצות הברית

באוקטובר 2017 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על מגפת האופיואידים כ"מצב חירום לבריאות הציבור", ובדצמבר פורסמו נתונים על ירידה בתוחלת החיים של אמריקאים במשך שנתיים רצופות כשאחד הגורמים לכך הוא העלייה בשימוש באופיואידים.

בשנים 2005 - 2014 ירד מספר המיתות הקשורות בשימוש באופיואידים בישראל מ-1.3 למאה אלף ל-0.3 למאה אלף. באוגוסט 2019 פסק בית המשפט באוקלהומה ארצות הברית שהשיווק האגרסיבי של משככי כאבים מצד ג'ונסון אנד ג'ונסון היו אחד הגורמים למגפת האופואידים, שגרמה למותם של כ-200 אלף אמריקאים בשנים 1996 עד 2017 והיא נדרשה לשלם קנס של כ-570 מיליון דולר.

בשנת 2018 חברת בריינסווי הישראלית, יחד עם עוד 7 חברות נבחרו למסלול ייחודי מול מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), שיאפשר להאיץ את הפיתוח ולקדם את האישור למכירה ושיווק של מוצרים לטיפול במאפיינים שונים של התמכרות לאופיואידים.

אופיואיד


פרמדיק(ב אנגלית : Paramedic) הוא אדם ה עוסק ב מקצוע רפואת ה חירום , ו הוא בעל ה סמכות ה בכיר ביותר ב ענף מדעי זה (ש אינו רופא). ה פרמדיק מעניק טיפול רפואי מתקדם ב מתאר שדה (כלומר, ש לא ב מסגרת בית חולים), סמוך ל זמן הופעת ה פציעה או ה מחלה .

ב מסגרת תפקיד ו , מבצע ה פרמדיק הערכה ראשונית של מצב ה חולה או ה פצוע , מאבחן ו מעניק טיפול חירום רפואי ב התאם .

ה טיפול עשוי לכלול מתן תרופות, החזר נוזלים, ביצוע ניתוחים שונים, ביצוע הליכים פולשניים ו בלתי פולשניים (כגון, ל צורך אבטחת דרכי ה נשימה ), ביצוע הפעמה, ו עוד . לעיתים קרובות, יבוצע ה טיפול תוך כדי פינוי ה מטופל ל מתקן רפואי. אחד מ תחומי ה התמקצעות ה בולטים של ה פרמדיק הוא ניהול מצבי אסון ו אירועים רבי-נפגעים ב מגוון רחב של מתארים, כגון, אסונות טבע, רעידות אדמה, פגיעות ב זמן מלחמה, אירועי טרור, אירועי חומרים מסוכנים, ו עוד .

ב מגזר ה אזרחי , פועלים פרמדיקים בעיקר ב מערכי אמבולנסים ו מסוקים של גופי רפואת חירום ממלכתיים ו פרטיים , ב יחידות חילוץ, ב גופים ביטחוניים, ו כן ב מסגרות צבאיות דוגמת חיל ה רפואה ב צה"ל .

ב ישראל , פועלים רוב ה פרמדיקים ב מסגרת ניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום. כמו כן, מקצת ה פרמדיקים מועסקים ב תפקידי עזר ב מחלקות ל רפואה דחופה ב בתי חולים ו ב מרפאות ב קהילה . הכשרה

ב ישראל קיימים שני מסלולי הכשרה:

תואר ראשון ב רפואת חירום מ ה מחלקה ל רפואת חירום ב אוניברסיטת בן-גוריון ב נגב או ב מכללה ה אקדמית צפת. תוכנית ה לימודים אורכת שלוש שנות לימוד ו כוללת לימודים עיוניים ב מדעי ה בריאות , מדעי ה חיים , מדעי ה טבע ו מדעי ה חברה , לצד לימודים קליניים-מעשיים ו כן התנסויות ב ניידות טיפול נמרץ ו ב מחלקות שונות ב בתי חולים. קורס ה מועבר ב צה"ל ו ב מגן דוד אדום. ה קורס אורך כ שנה ו ארבעה חודשים, ו מחולק ל שלושה חלקים. החלק ה ראשון , כ ארבעה חודשים מוקדש ל לימודים עיוניים. חלק ו ה שני , ה אורך כ שלושה חודשים, מועבר ב מסגרת בית חולים, שם נפגשים ה חניכים לראשונה עם חולים ו פצועים ב הם הם עשויים להיתקל ב עבודה ה שוטפת . חלק ו ה שלישי של ה קורס כולל הכשרה מעשית ב אמבולנס טיפול נמרץ של מגן דוד אדום, ו כולל כ - 650 שעות הדרכה ו עבודה מעשית . לאחר סיום ה הכשרה , ה חניכים עוברים מבחן עיוני ב כתב ו מבחן מעשי על בובות תרגול. היסטוריה של מקצוע ה פרמדיק ב ישראל

ב - 1979 נפתח לראשונה קורס פרמדיקים ב מגן דוד אדום.

ה קורס הודרך על ידי ננסי קרוליין, רופאה מומחית ב טיפול נמרץ, ש הכשירה את ה פרמדיקים ה ראשונים ב מדינת ישראל. מכיוון ש אף בית חולים לא הסכים לקבל את ה פרמדיקים ל תקופת חניכה לאחר ה לימודים , הם עברו ישירות ל עבודה ב ניידות טיפול נמרץ. ב סיום ה קורס לא נמצא נציג של משרד ה בריאות ש יחתום על ה תעודות ו לבסוף ד"ר טולשינסקי מ משרד ה בריאות הסכים לחתום על ה תעודות על סמך היכרות אישית עם בוגרי ה קורס . קורס ה פרמדיקים המשיך להתקיים ב מסגרת מגן דוד אדום ו ב שנת 1998 נפתח לראשונה קורס ה פרמדיקים ה צבאי .

ה קורס הועבר על ידי מדריכי מד"א ב מסגרת בית ה ספר ל רפואה צבאית (בה"ד 10) ו הכשיר פרמדיקים ל מסגרות ה צבאיות ה שונות ב הכשרה ה זהה ל קורס ה אזרחי . ב יוני 1994 יצא ל אור ה גיליון ה ראשון של ה עיתון "דחוף" (יצא ל אור עד יוני 1997) - ביטאון ב רפואת חירום ש הוצא על ידי "איגוד ה פרמדיקים ב ישראל ".

ב - 1997 נפתח ב אוניברסיטת בן-גוריון מסלול לימודי תואר ראשון ב רפואת חירום, ו ב שנת 2016 נפתח מסלול לימודים דומה ב מכללה ה אקדמית צפת.

ב - 1998 נפתח ב בית ה ספר ל סיעוד ב " אסף ה רופא " מסלול ה משלב קורס פרמדיקים ו לימודי סיעוד, ו ב סופ ו ה סטודנטים מקבלים תעודת תואר ראשון ב סיעוד (B.S.N), תעודת אח מוסמך ו תעודת פרמדיק.

ה פרמדיק ב מגן דוד אדום

החל מ - 1972 החלו רופאים להצטרף ל ניידות טיפול נמרץ של מגן דוד אדום.

ה ניידת כללה צוות של רופא, אחות ו נהג מ מגן דוד אדום. עם ה שנים הוכשרו חובשים מ מגן דוד אדום לעבוד ב ניידת ו החליפו את ה אחיות . ניידות ה טיפול נמרץ ה ראשונות נפתחו ב שם שח"ל (שירות חירום לבבי) ב ירושלים , ו ב המשך גם ב תל אביב, חיפה, קריית שמונה, רחובות ו עוד . עם סיום קורס ה פרמדיקים ה ראשון שונה הרכב ו של צוות ניידת ה טיפול נמרץ ו הורכב מ רופא מומחה, פרמדיק ו חובש ש הוא נהג ה אמבולנס . ככל ש הוכשרו יותר פרמדיקים, ה רופאים ב ניידות , ש ב תחילה היו רופאים מומחים ב תחומ ם (לרוב ניתנה העדפה ל רופאים מרדימים, עקב ה דמיון ש בין חלק מ ה פרוצדורות ש מבצעים מרדימים, לאלו ש ב סמכות פרמדיק), הוחלפו בהדרגה ב רופאים צעירים יותר (בעיקר סטאז'רים או מתמחים ב תחומים שונים) ש התחלפו ב תדירות גבוהה.

ה רופאים ה צעירים הסתמכו יותר ו יותר על ה ידע ו ה מיומנות של ה פרמדיקים ה וותיקים , ו ה כוח ה רפואי ה מוביל ב ניידות הפך להיות ה פרמדיק [ דרוש מקור]. ב - 1994 נכנס ל פעילות ב כרמיאל אמבולנס טיפול נמרץ (אט"ן) ה ראשון [ דרוש מקור].

ה אט"ן הוא ניידת טיפול נמרץ אשר מופעלת ללא רופא ו איש ה צוות ה רפואי ה בכיר ב ה הוא ה פרמדיק . תחילה היו מעט ניידות ש כ אלה , ו הרבה ניידות עם רופאים - אך עם ה שנים התהפך ה יחס ו היום רוב ניידות ה טיפול נמרץ ב מגן דוד אדום הן אט"ן ללא רופא. ב חברות פרטיות (כגון שח"ל ו אחרות ) טרם ניתן אישור לפתוח ניידת טיפול נמרץ ללא רופא. מסוקי ה חילוץ של מד"א מאוישים ב שני פרמדיקים ה אמונים על ה טיפול ה רפואי ה מוטס .

נכון ל - 2018 הוכשרו ב ישראל כ - 3000 פרמדיקים.

על פי עבודת מחקר ש בוצעה ב אוניברסיטת בן-גוריון ו מד"א ב - 2016 , 73% מ ה פרמדיקים ב ישראל נוטשים את ה מקצוע תוך 5 שנים, ו - 93 % תוך 10 שנים מ סיום הכשרת ם .

מעמד חוקי

סמכויותי הם של פרמדיקים, כמו גם של שאר אנשי ה מקצוע מ תחומי מדעי ה בריאות (כגון אחים ו פיזיותרפיסטים ), מוסדרות כ חלק מ תקנות ה רופאים (כשירויות ל ביצוע פעולות חריגות), התשס"א-2001.

תקנות אלה מגדירות את סמכויותי הם של פרמדיקים ו של יתר ה עוסקים ב תחומים ה שונים ב מדעי ה בריאות כ " פעולות חריגות", שכן ה חוק ב ישראל קובע כי, כ כלל , עיסוק ב רפואה מותר ל רופאים בלבד. על פי ה תקנות , כל מטפל ש אינו רופא מחויב לעבוד על פי הוראת רופא. בניגוד ל שנים קודמות, כיום רשאי פרמדיק להכריז על מות ו של אדם ו כן לחתום על תעודת פטירה, ו ב תנאי ש הוסמך ל כך ו ש מתקיימים ב ו ה תנאים ש נקבעו ב נושא על ידי משרד ה בריאות .

נכון ל - 2014 נדונה הצעת חוק של ממשלת ישראל ל הסדרה נפרדת של פעילות ם של פרמדיקים.

הצעה קודמת ל הסדרת רישוי מקצועי ל פרמדיקים לא הגיעה ל חקיקה .

פרמדיק


הסכם טרום-נישואיםאו הסכם קדם-נישואין הוא הסכם בעל תוקף משפטי הנערך בין בני זוג לפני הנישואים, ומטרתו להסדיר בהסכמה בין בני הזוג עניינים אשר עשויים להיות שנויים במחלוקת אם יתערערו היחסים ביניהם. פרטי ההסכם בישראל בין הרשומים כיהודים

הסכם טרום-נישואיםעוסק בהיבטים שונים של אפשרות סיום הנישואים, בעיקר במקרה של גירושים:

משמורת: קביעת הסדר משמורת על ילדי בני הזוג. מאחר שהוא משליך על צדדים שלישיים, הוא כפוף לשיקול דעתו של בית המשפט. חלוקת רכוש: בישראל חוק יחסי ממון בין בני זוג קובע חזקה לפיה כי כל אחד מבני הזוג זכאי לרכוש שהביא עמו ובנוסף למחצית הרכוש שצברו בני הזוג בתקופת חייהם המשותפים. ההסכם מאפשר לבני הזוג להתנות על כלל זה או לפרט את הנכסים שהביאו עימם. מזונות: סעיף זה מגדיר מי מבני הזוג ישלם למי דמי מזונות וכמה, במקרה של גירושין, או פטירה (מזונות מעיזבון). אפשרויות בסעיף זה הן: הגבר ישלם לאישה, האישה לגבר, או בעל ההכנסה הגבוהה ישלם לבעל ההכנסה הנמוכה. חשוב להדגיש, כי הכוונה למזונות שישלם מי מהצדדים לצד השני, אולם לא למזונות ילדים, לגביהם לא ניתן להסכים מראש במסגרת הסכם ממון טרום-נישואים, שכן אין תוקף משפטי ביחס למזונות ילד שטרם נולד. בית משותף: להסכם ממון טרום-נישואים חשיבות בהגנה על דירת מגורים. שכן, אם לאחד מבני הזוג יש דירה בבעלות מלפני הנישואין, הסכם ממון מהווה כלי משפטי חיוני להגנה על זכויותיו של אותו צד ביחס לאותה דירה. לפי פסיקת בית המשפט העליון מהשנים האחרונות (ע"ע הלכת קנובלר), בנסיבות מסוימות (כגון: מגורים משותפים לאורך זמן, הולדת ילדים וכו') עשויה לחול חזקה משפטית הקרויה "חזקת שיתוף ספציפית בדירת מגורים", לפיה הצד השני יוכל לתבוע מחצית מן הזכויות בדירת בן הזוג, אלא אם כן הצדדים ערכו ביניהם הסכם ממון, הקובע שהבעלות בדירה תיוותר של הצד שהיה בעליה ערב הנישואין. מניעת סרבנות גט: לפי ההלכה, אשר ענייני נישואים וגירושים של יהודים הנערכים בישראל מתבצעים לפיה, גירושים תלויים בהסכמת האיש והאישה לסידור גט, או בהתקיים עילה הלכתית המספיקה לכך, באכיפתו באמצעות בתי הדין הרבניים. מחוץ לישראל, כלל אין אפשרות חוקית לאכוף גט. יש הסכמי טרום-נישואים, כגון ההסכם של הסתדרות הרבנים דאמריקה, שנוסחו עבור בני זוג יהודים ונועדו לחייב את הבעל לקבל את מרות בית הדין לעניין מתן גט לאשתו, על בסיס התחייבות שלו לתשלום כספי לאישה, מעת הפרידה והפעלת ההתחייבות, ועד לסיום הנישואים, אלא אם בית הדין יחליט אחרת. ההסכם לכבוד הדדי, כמו גם ההסכם מאהבה של רבני צוהר, נועדו לאפשר לבני הזוג לחייב זה את זה בגט אף ללא פסק דין רבני. חלק זה של ההסכמים אינו מקובל על רוב רובו של העולם הרבני האורתודוקסי, וחשובי הרבנים והדיינים פסקו כי גט הנעשה על ידו הוא פסול, הרבנות הראשית לישראל בראשות הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו יצאה בקריאה נגד ההסכם, ופסקה כי גיטין הנעשים על ידו - פסולים. בין הרבנים שהכריזו על התנגדותם להסכם ופסילת הגיטין הנעשים על ידו ניתן למצוא את הרב יוסף שלום אלישיב, הרב אברהם דב אוירבך, הרב דב ליאור, הרב זלמן נחמיה גולדברג והרב אביגדר נבנצאל אשר אף קבע שאין לסמוך על שום הוראה של רב העורך הסכם כזה כתחליף, הציעו חלק מהמתנגדים את ההסכם לכתובה הדדית, שגם הוא הסכם קדם נישואין הבא לפתור את תופעת סרבנות גט, אך מתנה את הקנס הכספי בקבלת מרות בית הדין וכן בתנאים נוספים שלדבריהם מבטיחים את כשרותו של הגט[דרוש מקור]. חלק מההסכמים מגדירים את זכויותיהם וחובותיהם של בני הזוג גם במהלך חיי הנישואים. ההליך המשפטי בישראל בין הרשומים כיהודים

לפי החוק בישראל, על מנת שלהסכם ממון טרום-נישואים יהיה תוקף משפטי לאחר שבני הזוג חותמים עליו הם גם חייבים לאשר אותו באופן פורמלי.

הסכם ממון טרום-נישואים ניתן לאשר בחתימתו של נוטריון, רושם הנישואין במועצה הדתית שבה נרשמו בני הזוג לנישואין, בית משפט לענייני משפחה או בית דין רבני. ניתן לאשר הסכם כזה גם לאחר הנישואים, אך אז יש צורך באישורו של בית משפט לענייני משפחה או בית דין רבני, מכיוון שלהסכם יש תוקף משפטי של הסכם גירושים. כאשר בני זוג מבקשים הכרה חוקית בהיותם ידועים בציבור, עריכת הסכם כזה היא דרך לקבלת הכרה כזו מצד המדינה.

הסכם טרום-נישואים