המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על ארץ ישראל, המוכר בעברית בשם המקוצר "המנדט הבריטי" או פשוט "המנדט", הוא מנדט חבר הלאומים (ייפוי כוח) שקיבלה בריטניה מידי חבר הלאומים בוועידת סן רמו 1920, בין היתר, על מנת לסייע ליישוב היהודי ולהבטיח הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל, ברוח הצהרת בלפור ועל פי הנאמר בכתב המנדט. הבריטים שלטו בארץ ישראל מקיץ 1917 ועד חודש מאי 1948. "שלטון המנדט" הוא כינוי מקוצר לתקופת שלטון בריטניה בארץ ישראל, שהחל מתוקף המנדט שקיבלה מחבר הלאומים. "ממשלת המנדט" היא הממשלה הבריטית שפעלה בארץ מתוקף המנדט שקיבלה מחבר הלאומים, משנת 1923. "תקופת המנדט" היא התקופה שמכניסת הצבא הבריטי לארץ ישראל בקיץ 1917, ועד לסיום המנדט בחצות הלילה שבין ה-14 וה-15 במאי 1948. רקע ומגמות

השלטון הבריטי בארץ ישראל החל בכניסת הצבא הבריטי לדרום הארץ והתקדמותו עד לכיבושה, במהלך 1917.

בדצמבר 1917 הוכרז ממשל צבאי בריטי, במקביל להתייצבות קו החזית במרכז הארץ. הכוחות הבריטיים המשיכו צפונה וכבשו את הארץ כולה בקיץ 1918. ב-1 ביולי 1920 החל ממשל אזרחי בריטי בראשות "הנציב העליון" הראשון הרברט סמואל. 29 בספטמבר 1923 הוא המועד הרשמי בו ניכנס לתוקפו המנדט שקיבלה בריטניה מחבר הלאומים על ארץ ישראל. אחת ממטרות שלטון המנדט הייתה יצירת תנאים שיאפשרו הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל, ברוח הצהרת בלפור ולפי הנאמר בכתב המנדט.

למטרה זו חייב כתב המנדט את השלטון לאפשר עלייה של יהודים, לעודד את התיישבותם באמצעות הקצאת קרקעות מדינה. עם זאת, ממשלת המנדט הטילה מסיבות שונות הגבלות על עליית יהודים ועל רכישת הקרקעות על ידיהם, הגבלות שהחמירו בהדרגה עם השנים, על פי כללי "הספרים הלבנים". לפי ספרה של ג'ואן פיטרס "מאז ומקדם", איפשרה ממשלת המנדט, בהתעלמות מכוונת, את כניסתם הבלתי חוקית של ערבים רבים לארץ. המחלוקת בין ממשלת המנדט לתנועה הציונית בסוגיית היקף עליית היהודים לארץ העמיקה לאחר עליית השלטון הנאצי בגרמניה ב-1933, הספר הלבן מ-1939, והגיעה לשיאה אחרי תבוסת הנאצים ב-1945 על רקע השאיפה היהודית-הציונית להרחיב את היישוב היהודי בארץ ולקלוט את פליטי השואה. ליחסי שלטון המנדט עם היישוב היהודי היו צדדים שונים.

המנדט, שהתבסס על הצהרת בלפור, תרם לביסוס הנוכחות היהודית בארץ ישראל, שימש כחומת מגן שהגנה על היישוב היהודי הקטן במזרח התיכון, ואף איפשר קליטה מוגבלת של עולים יהודים ממזרח אירופה ומרכזה ערב מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, בשעה שהתרחשה השואה. עם זאת, משעה שהחלו להתרחש מרידות כנגד השלטון הבריטי מצד התושבים הערבים ופרעות שהם ערכו בתושבים היהודים, במיוחד בשנים האחרונות לקיום המנדט, נראה היה שהבריטים מעדיפים את שמירת השקט והסדר בארץ יותר מאשר את קיום הוראות כתב המנדט לגבי הקמת בית לאומי ליהודים. לקראת סוף 1945, במחאה על מדיניות הבריטים, נוסדה תנועת המרי העברי שפעלה עד אוגוסט 1946, ובד בבד הורחבה פעילות ההעפלה. ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל שזומנה לחקור את סוגיית ארץ ישראל לאחר מלחמת העולם השנייה, פרסמה באפריל 1946 מסקנותיה, הקובעות שאין להקים מדינה דו-לאומית בשטח המנדט. כמו כן המליצה הוועדה לאשר רישיונות עלייה ל-100,000 פליטים יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה עוד בשנת 1946. בריטניה דחתה את המלצות הוועדה וכדי למשוך זמן הציעה לארצות הברית את תוכנית מוריסון גריידי. בין השלטון העות'מאני ובין המנדט

ב-9 בדצמבר 1917 נכנע השלטון העות'מאני בירושלים בפני הבריטים, ויומיים לאחר מכן, ב-11 בדצמבר, קיבל את הכניעה הגנרל אדמונד אלנבי, מפקד הכוחות הבריטיים.

לאחר ארבע מאות שנות שלטון עות'מאני, החלה תקופת השלטון הצבאי הבריטי בארץ ישראל. לפי נתוני הממשל הצבאי הבריטי, ב-1918 מנתה אוכלוסיית ארץ ישראל 512,000 מוסלמים, 66,000 יהודים ו-61,000 נוצרים. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוקם חבר הלאומים, שקיבל החלטה כי אומות שעדיין אינן מסוגלות לשלטון עצמי, תישלטנה בידי אומות מפותחות יותר, עד שניתן יהיה, בתהליך הדרגתי, להעביר את השלטון לידי התושבים המקומיים.

גישה זו בוטאה בסעיף 22 לאמנת חבר הלאומים, שנחתמה בוועידת פריז ב-1919. לאחר מכן הוכנס סעיף זה אף לחוזה ורסאי שנחתם ב-28 ביוני 1919. באפריל 1920 נפגשו נציגי המעצמות בוועידת סן רמו כדי לדון בדרכים ליישום סעיפים אלה ושם חולקו השטחים שנכבשו מידי העות'מאנים במלחמת העולם הראשונה: בריטניה קיבלה את המנדט על ארץ ישראל ועבר הירדן, במטרה ליישם את הצהרת בלפור "...תוך מתן אפשרות לעליית יהודים... ותוך עידוד התיישבות צפופה בארץ".

באותה וועידה הוכר גם הקשר ההיסטורי של העם היהודי לארץ ישראל, והיהודים שישבו בארץ קיבלו נתינות ארץ-ישראלית. עוד קודם לכן, כבר ב-1916, הסכימו בריטניה וצרפת ב"הסכם סייקס–פיקו" על חלוקת אותם שטחים, מתוך הנחה שטורקיה תיאלץ לוותר, בתום מלחמת העולם, על כל שטחי האימפריה העות'מאנית.

ועידת סן רמו שינתה את החלוקה על פי הסכם סייקס–פיקו במידה ניכרת: בריטניה לחצה לקבל שליטה בלעדית על ארץ ישראל, במטרה ליצור רצף טריטוריאלי של האימפריה הבריטית מן המפרץ הפרסי ועד למזרח הים התיכון. גבולות המנדט הסופיים נקבעו רק ב-1923, לאחר הכנסת תיקונים קטנים בתוואי הגבול. תחילת תקופת המנדט

ביולי 1920 ירש הממשל האזרחי הבריטי את סמכויות השלטון הצבאי.

ב-1922 העניק חבר הלאומים לבריטניה מנדט על ארץ ישראל. שטח המנדט כלל את ארץ ישראל המערבית וכן את עבר הירדן המזרחית. כתב המנדט כלל את הצהרת בלפור במלואה. באותה שנה, הופרדה עבר הירדן מינהלית מארץ ישראל שממערב לירדן (שכונתה פלשתינה), לפי החלטתו של וינסטון צ'רצ'יל, שר המושבות הבריטי, שניסח נייר עמדה אשר כונה "הספר הלבן של צ'רצ'יל". טכנית נותרו "פלשתינה" ו"עבר הירדן" תחת מנדט אחד, אך מבחינה אדמיניסטרטיבית, נוהלו בנפרד. ב-14 במאי 1923, באישור מועצת חבר הלאומים, על פי סעיף 25 של המנדט שאפשר לבריטים לנהל את עבר הירדן בלי זיקה להגשמת הצהרת בלפור, העניקה בריטניה אוטונומיה לעבר הירדן (במסגרת אמירות עבר הירדן תחת האמיר עבדאללה) והיא המשיכה להחזיק בשלטון על עבר הירדן במסגרת המנדט עד 1946. שינוי טריטוריאלי נוסף בוצע ב-1923, כאשר הוחלפו אדמות באזור רמת הגולן שהיו תחת המנדט הבריטי, כנגד אדמות באזור מטולה שהיו תחת מנדט צרפתי.

מתחילת תקופת המנדט ועד לסיומו הייתה המערכת המינהלית הבריטית מורכבת בעיקר מאנשי השירות הקולוניאלי הבריטי המורגלים ליחסים שבין השליטים הקולוניאלים לבין מי שכונו "ילידים" (אנגלית: Natives).

הבריטים חשו עצמם לרוב כנתונים "בין הפטיש לסדן": מצד אחד, המחויבות שנתנו לסייע בהקמת "בית לאומי ליהודים"; מצד שני, המחויבות הבריטית לפי הצהרת בלפור שלא לפגוע בזכויותיהן של הקהילות הלא-יהודיות בארץ וכן הצורך שלהם להתמודד עם התנגדות היישוב הערבי למפעל הציוני. חלק מההנהגה הייתה מסויגת בתמיכתה במטרות הציוניות, לדוגמה הנציב העליון הרולד מקמייקל ואנשי ממשל כגון ג'יימס פולוק, ארנסט ריצ'מונד ואדוארד קית'-רוץ'. לעומתם, אחרים אהדו את היישוב והתנועה הציונית, כמו הנציב העליון ארתור ווקופ, והקצינים וינדהאם דידס ולואיס אנדרוס. התנגדות האוכלוסייה הערבית לעלייה

במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 נכנסו לארץ כמאה אלף עולים יהודים, וכששת אלפים מהגרים לא יהודים.

העולים נקלטו בארץ על ידי תנועות מיישבות, שקיבלו לרשותן קרקעות - בתנאי שיעובדו על ידי יהודים, וישמשו לצורכי קליטת העלייה. הדבר גרם להתמרמרות בקרב האוכלוסייה הערבית, שהחלה באופן הדרגתי לפתח זהות ערבית-פלסטינית לאומית. במקרים מסוימים רכישות קרקע גדולות, מבעלי קרקעות שישבו בחוץ לארץ, גרמו לסילוק התושבים הערבים, שעיבדו את האדמה כאריסים. תופעה זו גרמה להתנגדות רבה לעלייה בקרב הערבים בארץ. על מנת להשקיט את הרוחות החליטה הממשלה הבריטית על מכסות לעלייה.

הערבים והיהודים כאחד התנגדו להחלטה זו, כל צד מסיבותיו שלו. הערבים התנגדו משום שהמגבלות לא היו מספיקות חמורות בעיניהם והעלייה נמשכה, והיהודים התנגדו מכיוון שההגבלות נראו מרחיקות לכת בעיניהם. המתחים התגלגלו לכדי מאורעות דמים, שבהם הותקפו ונרצחו יהודים ובריטים, בעיקר בשנים 1921, 1929, ובין 1936–1939. גל המאורעות האחרון כונה בעברית: "המרד הערבי", כיוון שכלל פעולות נרחבות נגד השלטון הבריטי, ביניהן השבתת נמלי הים. המדובר, באופן כללי ביותר, בשלושה גלי אירועים שהולידו, כל אחד, ועדות חקירה, דו"חות רשמיים, ו"ספר לבן" משלו ("ספר לבן" - מסמך עמדה רשמי, בדרך כלל מטעם משרד המושבות הבריטי, הקרוי על שמו של שר המושבות):.

פרעות תרפ"א (התפרעויות בשנת 1921 של המון ערבי באזור יפו, בהן נרצחו 43 יהודים ונפצעו 140, בהם הסופר יוסף חיים ברנר), הביאו להקמתה של "ועדת הייקראפט", ובעקבותיו "הספר הלבן הראשון". פרעות תרפ"ט (התפרעויות בשנת 1929 באזור ירושלים, שהובילו לחורבן היישוב היהודי בחברון ולהרוגים יהודים רבים), הביאו להקמתה של ועדת שו, שהביאה לדו"ח הופ-סימפסון, ובעקבותיו את "הספר הלבן של פאספילד". מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1939-1936), שהחלו ב-1936 עם המרד הערבי הגדול כנגד השלטון הבריטי, שארך כשלוש שנים. מאורעות אלו הביאו להקמתן של ועדת פיל, ובעקבותיה ועדת וודהד ואת "הספר הלבן של מקדונלד". בתגובה למאורעות, הקים היישוב היהודי כמה ארגונים צבאיים, העיקרי שבהם, ההגנה, הוקם רשמית ב-1920, אך התגבשותו החלה לאחר מאורעות תרפ"ט 1929.

הוא פעל בתקופות מסוימות בשיתוף פעולה עם השלטון הבריטי, ובתקופות אחרות באופן מחתרתי. האצ"ל והלח"י הוקמו במשך שנות השלושים, כתאים מחתרתיים של יהודים שהתנגדו לקו המדיני של הנהגת התנועה הציונית, ופעלו בעיקר בלוחמת גרילה. בשלהי תקופת המנדט פעלו הארגונים הללו כהתנגדות מזוינת לשלטון הבריטים, ובתקופה זו אף שיתפו פעולה ביניהם לזמן-מה. רוב הזמן פעל ארגון "ההגנה" נגד אצ"ל ולח"י. ממשלת המנדט המשיכה לתמוך באופן עקרוני ברעיון ה"בית היהודי הלאומי", ומאות אלפי עולים נקלטו בארץ, אך עם התגברות מעשי האלימות והקונפליקטים בין יהודים לערבים, שרי המושבות הבריטים שנדרשו לעניין הטילו הגבלות שונות על היקף ממדי העלייה ועל היקף רכישת הקרקעות.

כדי למנוע החרפה של הסכסוך הועלו הצעות שונות ליישוב המחלוקת בניסיון להשכין שלום בין יושבי הארץ. פתרון "החלוקה" הועלה לראשונה על ידי אנשי ועדת פיל, אך לאחר מכן נדחה כבלתי מעשי על ידי ועדת וודהד, ושר המושבות מקדונלד. הפתרון שמצא מקדונלד היה הקמת מדינה דו-לאומית על כל השטח של ארץ ישראל, תוך כדי הגבלות חמורות ביותר על העלייה. "הספר הלבן של מקדונלד" הוא המסמך מרחיק הלכת ביותר מבחינת ההבדלים בין מדיניות המנדט בפועל לבין הצהרת בלפור שעמדה בבסיסו. בשנת 1936 היו בארץ ישראל 400,000 יהודים, כ-30% של האוכלוסייה.

המרד הערבי

ערך מורחב – המרד הערבי הגדול.

המרד הערבי הגדול היה מרד מאורגן של היישוב הערבי נגד השלטון הבריטי שפרץ בארץ ישראל בשנת 1936 ונמשך שלוש שנים עד לשנת 1939.

המורדים האשימו את הבריטים בכך שהם מסייעים למטרות הציוניות. ביישוב היהודי כונתה תקופה זו בשם מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. המרד הערבי כלל פעולות איבה אלימות כנגד היהודים בארץ באותה תקופה - יהודים נורו בזמן שעבדו, נסעו וטיילו, וגידולים חקלאיים רבים נשרפו.

כמו כן כלל המרד סדרה של תקיפות כלפי כוחות בריטים שהבולטת בהן הייתה רציחתו של לואיס אנדרוס, מושל הגליל בספטמבר 1937. סך הכל נהרגו ונרצחו בפעולות המרד כ-400 יהודים ו-262 בריטים. באותו זמן נהרגו אלפי ערבים-פלסטינים כתוצאה מפעולות הנגד של הבריטים והיהודים, אך גם בשל סכסוכים פנים-ערביים. אלפים נוספים נעצרו. היישוב היהודי היה חלוק בשאלה התגובה - הלהשיב מלחמה שערה או להבליג.

מנהיגות היישוב החליטה על מדיניות ההבלגה, הקוראת ליהודים לא להגיב במעשי אלימות ובמעשי נקם ללא הבחנה בנוסח "עין תחת עין", אלא לעשות כל מאמץ לפגוע רק באשמים ולא לשפוך דם נקי באוכלוסייה הערבית. מדיניות זו לא הייתה מקובלת על האצ"ל. עם גבור המאורעות, ההנהגה הציונית שינתה את מדיניותה והחליטה על תגובות חריפות יותר: התפתחה שיטת לחימה של "יציאה מן הגדר" על מנת לתקוף את הכנופיות הערביות בבסיסם. ארגון "ההגנה" הקים יחידה ניידת בשם "הנודדת", שלאחר מכן התפתחה ל"פלוגות השדה", אשר הגנו על היישובים מפני הכנופיות עוד לפני הגיעם ליעד וביצעו מארבים, מרדפים ופשיטות על בסיסי הפורעים. במקביל, החל שיתוף פעולה עם הבריטים בהקמת פלגות הלילה המיוחדות באימונו של אורד וינגייט, שכונה "הידיד", אשר טמנו מארבים ופשטו על מרכזי כנופיות ערביות.

נוסף לפלוגות הלילה גויסו יהודים כשוטרים מיוחדים ליחידות הנוטרים, בהם למשטרת היישובים העבריים, שפעלה להגנת היישובים העבריים. מלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה שהו חיילים בריטים רבים בארץ ישראל ששימשה כמקום אספקה והתארגנות לכוחות הבריטים שלחמו באזור המזרח התיכון.

הבריטים חששו שארץ-ישראל כמו שכנותיה נמצאת בסכנת פלישה של הכוחות הגרמניים שהתקדמו בתוך צפון-אפריקה. על היישוב היהודי בארץ עברו מאתיים ימי חרדה עד שהצליחו הבריטים בקרב אל עלמיין בנובמבר 1942 להדוף את הצבא הנאצי שהגיע עד מצרים. כמו ברוב העולם הערבי, לא הייתה אחדות דעים בקרב הערבים שחיו בשטח המנדט בשאלה באיזה צד לתמוך במלחמת העולם השנייה.

רבים הצטרפו לצבא הבריטי, אך אחרים, בהנהגתו של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני תמכו בגרמניה, על מנת לשחרר את ארץ ישראל מהשליטה הציונית היהודית והבריטית, כפי שהם ראו את מצב הדברים אז. ב-25 בנובמבר 1941 הכריז המופתי (שבשלב זה גורש מהארץ על ידי הבריטים) על ג'יהאד כנגד כוחות בעלות הברית, ובילה את זמנו ביוגוסלביה הכבושה בידי הנאצים. היישוב היהודי לעומת זאת התייצב לימין הבריטים. ה"כלל" שטבע דוד בן-גוריון היה: "עלינו לעזור לבריטים במלחמתם כאילו אין ספר לבן, ועלינו לעמוד נגד הספר הלבן כאילו אין מלחמה". הוקמה הבריגדה היהודית שהייתה חטיבה במסגרת הצבא הבריטי והמוסדות המאורגנים לא רק שעודדו את הגיוס אלא ניסו לכפות אותו באמצעות לחץ חברתי (מי שלא התגייסו ולא נשאו "תעודת פטור מגיוס" הוכרזו "משתמטים"). בתחילה גם ארגון האצ"ל שיתף פעולה עם הבריטים במלחמה ומפקדו דוד רזיאל נהרג בשליחות הבריטים בעיראק. לאחר בואו של מנחם בגין לארץ שינה האצ"ל את מדיניותו והכריז על "מרד" מוצהר במנדט הבריטי בפברואר 1944, והחל לבצע התקפות כנגד מטרות בריטיות שונות על מנת להביא לסילוק שלטונם מארץ ישראל. צעדים אלו עוררו התנגדות רבה בקרב ראשי המוסדות הנבחרים של היישוב ושל התנועה הציונית, ובראשם בן-גוריון, שפתחו במאבק ציבורי בניסיון לאלץ את האצ"ל והלח"י (שכונו "הפורשים") ולקבל את מרות המוסדות שייצגו את הרוב הגדול של היישוב ושל התנועה הציונית ולחדול מפעולות אלה. שיא המאבק היה הסזון בו שיתפו פעולה עם הבריטים במאבקם בארגונים, כולל הסגרת חבריהם לבריטים. שלהי המנדט

קצת לאחר תום המלחמה, באוגוסט 1945 הוקמה בבריטניה ממשלת לייבור בראשותו של קלמנט אטלי.

כשר החוץ כיהן ארנסט בווין. תקווה גדולה התעוררה ביישוב. ראשי מפלגה זו הביעו בעבר התנגדות למדיניות הספר הלבן והציפייה הייתה שמדיניות זו תשתנה. בווין הכזיב את המקווים בקובעו שיש להמשיך במדיניות זו שכן יש להתחשב בדעת הקהל הערבית. בסוף ינואר 1946 הוקמה ועדה נוספת לחקירת שאלת ארץ ישראל.

בניגוד לוועדות המלכותיות הקודמות, שהיו על טהרת הבריטים, ועדה זו כללה שישה בריטים ושישה אמריקנים (ומכאן כינויה: "הוועדה האנגלו-אמריקנית"). לוועדה היו שני יושבי ראש, בריטי ואמריקאי. בחודש מרץ הגיעה הוועדה לירושלים וגבתה עדויות מנציגים יהודים וערבים. בין נציגי היישוב היו ד"ר חיים ויצמן ודוד בן-גוריון. אך הוועדה קיימה מגעים בלתי רשמיים גם עם נציגי הרוויזיוניסטים. ממצאיה, שכללו שני דוחות, אחד מכל יושב ראש, הוגשו ב-20 באפריל 1946. עיקר המלצותיה היו:. מתן 100,000 רישיונות עלייה ("סרטיפיקטים") לפליטים יהודים מאירופה. ביטול "חוק הקרקעות" המגביל רכישת קרקעות על ידי יהודים בארץ ישראל. לא תוקם מדינה יהודית או ערבית. המנדט הבריטי ימשיך לשרור עד ששני העמים הניצים יגיעו ליחסי שלום ביניהם, ולאחר מכן תקום מדינה דו-לאומית, שבה יחלקו היהודים והערבים את השלטון באופן שווה. שני העמים, בייחוד היישוב היהודי המאורגן, ישתפו פעולה עם שלטונות המנדט ויפרקו את הכוח המזוין מנשקו (דרישה שהופנתה בעיקר כלפי היהודים). כל הצדדים דחו את המלצות הוועדה, לרבות הבריטים.

הם הציעו לאמריקנים את תוכנית מוריסון-גריידי ובה הצעה לחלק את הארץ לקנטונים אוטונומיים בכפוף לשלטון בריטי, ולצמצם מאוד את האזור להתיישבות יהודית. ניסיונם הכושל האחרון של הבריטים היה בין סוף שנת 1946 לתחילת 1947.

הם ניסו לכנס ועידה כוללת של התושבים בארץ ישראל (יהודים וערבים), מדינות ערב, ממשלת בריטניה וארצות הברית. הוועידה נפגשה פעמיים אבל ללא נציגים מתושבי הארץ, הן המנהיגות היהודית והן המנהיגות הערבית סירבו לקיים את הוועידה. בחזית המאבק חלה החרפה.

הכרזתו של בווין על המשך מדיניות הספר הלבן הביאה בעקבותיה גל מעשי גרילה נגד הבריטים. המחתרות העבריות התאחדו לתנועת המרי העברי אשר פעולתה הנודעת כ"ליל הגשרים" ביוני 1946, בוצעה במחאה על הגבלת מספר העולים לארץ והסירוב להעניק את 100,000 הסרטיפיקטים. בעקבות פעולה זו ואחרות פשטו כוחות בריטים (ב"שבת השחורה", ה-29 ביוני 1946) על אתרים ומקומות ישוב בארץ, עצרו רבים ממנהיגי היישוב, חיפשו ומצאו נשק מוסתר. בהמשך אותה שנה, במה שהוגדר כמחאה על המדיניות הבריטית שלא להתיר עלייה של פליטים יהודים לארץ, פוצץ האצ"ל את מלון המלך דוד בירושלים.

בניין המלון שימש מרכז אדמיניסטרטיבי של ממשלת המנדט ומפקדת הכוחות הבריטיים בארץ. בפיצוץ נהרגו 92 בני אדם, חלק גדול מהם אזרחים יהודים, ערבים ובריטים, שעבדו במקום כפקידים או הגיעו למקום כדי להסדיר את ענייניהם, עקב סירוב המפקד הבריטי לפנות את הבניין לאחר הודעה טלפונית של האצ"ל. בעקבות הפיצוץ פתחו הבריטים ב"מבצע כריש", במטרה לחסל את המחתרות בארץ ישראל. האירוע עורר זעם רב גם בקרב היישוב היהודי, והביא את "ההגנה" לסיים את התקופה הקצרה של שיתוף פעולה עם אצ"ל ולח"י. תגובה אחרת, מתונה יותר של היישוב, הייתה ארגון מבצעי העפלה שבהם הוסעו לארץ ישראל כשבעים אלף יהודים.

רובם נתפסו בחופי הארץ ונשלח למחנות מעצר בקפריסין (שהייתה אז מושבה בריטית). הפגנות ענק לביטול הספר הלבן התקיימו בכל ערי הארץ. במקרה אחד - המקרה של אוניית המעפילים אקסודוס (שכונתה גם "יציאת אירופה תש"ז") - שבשנת 1947 החליטו הבריטים להחזיר את האונייה לצרפת כאמצעי הרתעה. צרפת סירבה לתת לאונייה לעגון בנמליה, ולפיכך הובלה האונייה אל מחנות העקורים בגרמניה שהיו בשליטת בעלות-הברית. חוסר השקט הביטחוני בארץ העצים את הקולות בבריטניה שדרשו להעביר את כל הנושא לטיפול מוסדות האו"ם.

ייתכן שבריטניה קיוותה לקבל גושפנקה מן האו"ם להמשיך את שלטון המנדט כפי שהוא, אבל הבריטים לא הוציאו מכלל אפשרות כי העברת ההחלטה לאו"ם יכולה גם להביא לסיום המנדט. בבריטניה היו רבים שהאמינו כי על המדינה להתרכז בענייניה הפנימיים, ולעזוב חלקים מהמושבות מעבר לים אשר גוזלות משאבים כלכליים רבים ואינן מביאות תועלת מרובה. החלטת האו"ם על חלוקת הארץ ותום תקופת המנדט

הבריטים, שהיו נתונים בין הדרישות הסותרות של היהודים והערבים בנוגע לגורל הארץ, החליטו לבסוף להעביר את ההחלטה לארגון האומות המאוחדות.

להחלטה זו היו מספר סיבות: לאחר מלחמת העולם השנייה נקלעה בריטניה למשבר פיננסי חמור כתוצאה מהאבדות הקשות בנפש וברכוש שספגה במהלך המלחמה. מושבותיה מעבר לים היוו נטל כלכלי על קופת המדינה, והנסיגה מהן נועדה לחסוך בהוצאות החזקת הפקידות והצבא שם, ולהחזיר לבריטניה כוח אדם שיתרום לשיקום החברה ושוק העבודה הבריטי. ההחלטה על יציאת הבריטים מארץ ישראל הייתה חלק מתהליך כולל ונרחב של התפרקות הקולוניאליזם הבריטי לאחר מלחמת העולם השנייה. האימפריה הבריטית החלה בתהליך הדרגתי של התפנות מרצון, ובתוך פרק זמן קצר עזבה בריטניה את הודו (1947), בורמה (מיאנמר), ציילון (סרי לנקה) ומקומות נוספים בשליטתה. בארץ ישראל היו קרוב למאה אלף חיילים ואנשי מינהל בריטים, ובנוסף, פעילות המחתרות והתמשכות הסכסוך היהודי-ערבי, יחד עם בעיית הפליטים היהודים המאיסו על הבריטים את השהות בארץ. כך או כך, החל להתברר לאחר המלחמה, כי הבריטים עומדים לעזוב את הארץ ולהכריז על סיום המנדט, והם מחפשים דרך מכובדת לעשות זאת, תוך גרימת נזק מזערי לעצמם ולתושבי הארץ. להיסטוריונים מאיר זמיר ועזרא נשרי דעה אחרת על האינטרסים של הבריטים במזרח התיכון ועל התכנית הבריטית בתש"ח, וכפועל יוצא על פעולותיהם בשטח.

מאיר זמיר טוען כי בה בעת שהמדיניות הבריטית הרשמית של מפלגת הלייבור בראשות קלמנט אטלי הייתה התנתקות מפלשתינה-א"י, כחלק ממגמת הדה קולוניזציה, פעל אילטיד קלייטון כנציגם הבכיר של גופי המודיעין הבריטי במזרח התיכון, במה שנודע מאוחר יותר על ידי חוקרים כ"תוכנית קלייטון", לשימור וביצור ההגמוניה האימפריאלית של בריטניה במזרח התיכון, אל מול האיום הסובייטי המתפתח לאחר מלחמת העולם השנייה.

כפועל יוצא של האסטרטגיה הזאת שקד קלייטון על הקמת שתי קואליציות פלישה ערביות לארץ ישראל במחצית השנייה של 1947 ותחילת 1948 לסיכול תוכנית החלוקה ונגזרותיה - עלייה יהודית של פליטי השואה. עזרא נשרי מסכים עם זמיר על התוצאה של המדיניות הבריטית.

אולם, בדוקטורט בשנת 2016, ובספרו בשנת 2019, על בסיס קריאת מסמכי ארכיון בריטיים, הראה כי המהלכים הבריטיים שהביאו לפלישת צבאות ערב במלחמת השחרור נקבעו בהחלטות ראשי ממשלת הלייבור בלונדון ולא היו סטייה של אנשי המודיעין והצבא במזרח התיכון מהמדיניות הרשמית. למעשה, ביולי-אוגוסט 1947 גברה בממשלת הלייבור ידה של קבוצת בווין (על קבוצת אטלי), שדרשה, דווקא על רקע פינויה של הודו, את חיזוק האחיזה הבריטית במזרח התיכון. על רקע זה יש להבין את פעילותו של קלייטון באזור בכפוף לבווין ולשר ההגנה. משנראה כי המנדט מתקרב לסיומו, ניסה ארגון האומות המאוחדות, כיורשו של חבר הלאומים, לפתור את המתיחות האתנית שהלכה וגברה בארץ בין תושביה היהודים והערבים.

על מנת לבחון את פתרון הבעיה, מינה האו"ם ועדה מיוחדת לעניין ארץ ישראל - ועדת אונסקופ, אשר כללה נציגים מארצות שונות. כדי לתת להחלטות אופי נייטרלי, לא הייתה מיוצגת בה אף אחת מן המעצמות הגדולות. ועדת אונסקופ בחנה שתי הצעות מרכזיות. לפי הראשונה בהן, המאמצת את עקרון החלוקה שנוסח לראשונה במסקנותיה של ועדת פיל, ארץ ישראל הייתה עתידה להתחלק לשתי מדינות, ערבית ויהודית, כשהבירה, ירושלים וסביבותיה, תהיה תחת מנדט בינלאומי. ההצעה השנייה הייתה ליצור מדינה פדרלית דו-לאומית. רוב אנשי הוועדה תמכו בהצעה הראשונה, שנודעה בשם תוכנית החלוקה, וזו אומצה על ידי מליאת האו"ם, על מנת שתיושם עם סיום המנדט. ההחלטה, החלטה 181, התקבלה על ידי האו"ם ב-כ"ט בנובמבר (29 בנובמבר) 1947. הסוכנות היהודית, אשר תפקדה כממשלה-בפועל של היישוב, תמכה בתוכנית, וכך גם רוב היהודים.

עד היום מציינים במדינת ישראל את כ"ט בנובמבר, יום קבלת ההחלטה באו"ם, בתור יום שמחה, וכאחד התאריכים החשובים בתולדות העם היהודי. לעומת זאת, התוכנית נדחתה על ידי ההנהגה הערבית, ועל ידי רובו המוחלט של הציבור הערבי. דחיית התוכנית הייתה מלווה במאבק מזוין כנגד היישוב היהודי מצד הארגונים הפלסטינים העיקריים שנעזרו בכוחות מתנדבים מארצות ערב. המאבק כלל פיגועים ובעיקר מלחמה על צירי התחבורה. בשלב מאוחר יותר, עם חדירת כוחות מתנדבים מארצות ערב השכנות, נעשו גם ניסיונות השתלטות על יישובים. מאבק מזוין זה, שהיה עדיין מוגדר כמלחמת אזרחים, והתגובות לו מצד הציבור היהודי, היוו את ראשיתה של מלחמת העצמאות. חלק מן הציבור היהודי, כמו אנשי הארגון הצבאי הלאומי שבראשות מנחם בגין, דחה את תוכנית החלוקה.

אך דעה זו הייתה במיעוט ורוב היישוב קיבל אותה בחגיגות. מנגד, לאחר הצהרת גרומיקו בעצרת האו"ם, תמך הפלג הערבי של התנועה הקומוניסטית בארץ (שהיה, כמו הפלג היהודי, עושה דברה של ברית המועצות) בתוכנית החלוקה. בין התומכים המובהקים ממפלגה זו היה אמיל חביבי. הבריטים שנמנעו בהצבעה על תוכנית החלוקה, בחרו לא לשתף פעולה עם ועדת החמישה שהוקמה בידי האו"ם, כדי לאפשר העברה מסודרת של המנדט הבריטי לידי היהודים והערבים, ועמל ארגוני ופקידותי רב ירד לטמיון.

עם ראשית מלחמת העצמאות ופרוץ מעשי האיבה בין הערבים ליהודים לאחר החלטת החלוקה, המשיכו הבריטים להילחם בהעפלה, והקפיאו כספים של הסוכנות היהודית, שהיו מופקדים בבנקים באנגליה. בפברואר 1948 הודיעה בריטניה על הוצאת הלירה הארץ ישראלית מגוש הסטרלינג. הן היהודים והן הערבים האשימו את הבריטים בכך שהם מסייעים לצד השני, אך למעשה התדלדלות כוחותיהם גרמה לכך שמעורבותם בשמירת הסדר פחתה והלכה והם התרכזו בהגנה על עצמם.

כך למשל, כוחות צבא ההצלה ערכו ניסיונות לכיבוש טירת צבי בפברואר 1948 ומשמר העמק באפריל, תוך שימוש בתותחים. מצד שני, לא מנעו הבריטים את כיבוש הערים המעורבות: טבריה, צפת וחיפה וכן את כיבושם של כפרים ערביים רבים, בידי היהודים, והתערבו מעט רק ביפו. למעשה, הם התרכזו יותר ויותר בשמירת צירי הפינוי, והתערבו רק משאלה עמדו בסכנה, לדעתם. בכל זאת, לעיתים מצאו עצמם הבריטים מעורבים בתקריות אש שונות משני הצדדים. בחודשים ינואר-מאי 1948 נהרגו 144 בריטים. הבריטים החליטו לסיים את המנדט בשעת חצות שבין 14 במאי ל-15 בו, כאשר הנציב העליון הוריד את דגל בריטניה בנמל חיפה.

ביומו האחרון של המנדט הבריטי, ב-14 במאי 1948 הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל, ופרסם צווים ראשונים להחלת השלטון החדש החל מחצות הלילה. גם לאחר סיומו הרשמי של המנדט המשיכו הבריטים להחזיק במובלעת צבאית דרומית לחיפה במחנות באזור טירת כרמל, בשדה תעופה רמת דוד, בשדה התעופה בחיפה ובנמל חיפה.

אחרוני החיילים הבריטים עזבו את המובלעת שבצפון הארץ ב-30 ביוני 1948. כן פינו הבריטים ציוד וחיילים למחנות באזור רפיח, משני עברי גבול ארץ ישראל ומצרים, אותם סיימו לפנות עד ה-26 ביולי. המנדט ופעולות איבה כנגד יהודים

שלטונות המנדט הבריטי היו צריכים להתמודד מול פעולות איבה שגורמים שונים בשני הצדדים, יהודים וערבים, נקטו כלפיהם בתקופות שונות.

שני הצדדים טענו כי הבריטים משתפים פעולה עם הצד השני, ועוינים כלפיהם. הערבים טענו כי הבריטים הביאו את היהודים לארץ כחלק ממדיניותם האימפריליסטית. היהודים טענו כי הבריטים לא עושים די למימוש הצהרת בלפור. ספר ההגנה מציג את טענות הצד היהודי: "עמדתה הרשמית של הממשלה הבריטית לגבי המאבק בין היהודים לבין הערבים הייתה של נייטרליות. אולם נייטרליות זו הראתה פנים שוחקות לערבים וזעומות ליהודים". במשטרת המנדט שירתו בריטים שהגיעו מעבר לים לצידם של מתגייסים מקומיים, יהודים וערבים.

עם פרוץ מעשי האיבה בין הצדדים, התפוררה בהדרגה המסגרת המשותפת. היו אף מקרים בהם ערבים ערקו מהמשטרה הבריטית כדי לקחת חלק בפעולות טרור נגד יהודים. היו גם מקרים בהם יהודים התחפשו לשוטרים בריטים וביצעו פעולות חבלה נגד האוכלוסייה הערבית. לפחות ארבע התקפות טרור באמצעות מכוניות תופת כנגד אזרחים יהודים בוצעו תוך זמן קצר, בין 1 בפברואר 1948 ל-23 במרץ 1948.

המחתרות העבריות ייחסו לשוטרים בריטיים מעורבות ישירה בשתיים מן המתקפות:.

ב-1 בפברואר התפוצצה מכונית תופת ברחוב הסולל (לאחר קום מדינת ישראל: רחוב החבצלת) ליד בניין העיתון הפלסטיין פוסט, עיתון יומי בבעלות יהודית בשפה האנגלית. הבניין נהרס, מכונות הדפוס עלו באש, ורבים נפצעו. מחקירת האירוע הסיקה הנהגת היישוב כי שוטרים ערבים בריטיים היו מעורבים. ב-22 בפברואר 1948 נערך הפיגוע ברחוב בן-יהודה, שבו התפוצצה מכונית תופת ברחוב בן יהודה, וגרמה למותם של 58 אנשים ולפציעתם של 130. את הפיגוע ערכו עריקים מהצבא הבריטי, בתמורה לתגמול כספי שהובטח להם על ידי חאג' אמין אל-חוסייני. ב-29 בפברואר 1948 פרקו הבריטים את נשקם של לוחמי ההגנה בבית החרושת "היוצק" (פרשת "היוצק") במבואות תל אביב וסמוך לאחר מכן, נרצחו עשרה מהם על ידי ערבים.

המעמד המשפטי

נוסחו של כתב המנדט הכיר בקשר ההיסטורי של העם היהודי לארץ ישראל וחזר על עקרונות הצהרת בלפור שעיקרן הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.

כתב המנדט אושר על ידי חבר הלאומים ב-24 ביולי 1922, ובו נקבע, בין היתר, כי "אף שטח ארץ-ישראלי לא יינתן לצמיתות או בחכירה לממשלתה של מעצמה זרה כלשהי ולא יושם באופן כלשהו תחת שלטונה", וכי "ממשלת ארץ-ישראל תעודד.. התיישבות צפופה של יהודים על קרקע, לרבות אדמות מדינה ואדמות שוממות שאינן דרושות למטרה ציבורית". שמה הרשמי של הארץ

השלטון הבריטי קבע כי שמה הרשמי של הארץ באנגלית יהיה "Palestine", בהתאם למסורת אירופית רבת שנים של שימוש בשם זה שראשיתה בפרובינקיה סוריה-פלשתינה הרומית.

כמו כן הוחלט כי השמות בעברית ובערבית יהיו הגרסאות המסורתיות של השם הלטיני Palaestina בשפות אלו: "פלשתינה", ו"فلسطين" (פילסטין). ברם, ההנהגה היהודית העדיפה את השם "ארץ ישראל" וביקשה שהארץ תיקרא במסמכים מנדטוריים רשמיים כתובים עברית בשם זה, ולפיכך נקבע כפשרה שהשם הרשמי בעברית יהיה "פלשתינה (א"י)". ההנהגה הערבית טענה כי פשרה זו מנוגדת לתנאי המנדט ודרשה כי גם לשם הערבי הרשמי יתווסף מונח ערבי מסורתי (כגון "סוריה הדרומית"), אך הבריטים דחו דרישה זו. חקיקה ומשפט

ערך מורחב – מערכת המשפט בתקופת המנדט הבריטי

שלטונות המנדט החילו מערכת חוקים שהתבססה הן על המג'לה והן על דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, 1922.

סימן 46 קבע כי במקרה שאינו מוסדר בחקיקה העות'מאנית, ישפטו בתי המשפט בהתאם למשפט המקובל ודיני היושר האנגליים. במהלך השנים הוציא הנציב העליון פקודות בתחומים שונים אשר החליפו את החוקים העות'מאנים. מערכת החוקים הייתה אחידה עבור כל האזרחים והתושבים בפלשתינה-א"י (למעט כוחות השלטון הבריטיים שהיו כפופים למערכת חוקים מקבילה).

הוקמה רשת בתי משפט, שבעיקרה נותרה זהה גם אחרי קום המדינה.

בתי המשפט בישראל המשיכו אף לשפוט על פי החוקים המנדטוריים, אלא אם אלו הוחלפו או תוקנו בידי מועצת המדינה הזמנית או מאוחר יותר הכנסת. עד היום קיימות תקנות מימי המנדט בחוק הישראלי, כגון חלקים נרחבים מהחוקים לשעת חירום. השלטון האזרחי

את השלטון האזרחי בפלשתינה (א"י) ניהלו הבריטים על פי "חוק השיפוט לארצות נכר" האומר כי "דבר המלך במועצה" בהתייחסו לפלשתינה (א"י) הוא האסמכתא השלטונית והתקנות שתוקנו על פיו הן הכללים והנורמות, כלומר החוקים על פיהם יוסדרו היחסים בין השלטון לאזרחים ובין האזרחים לבין עצמם.

תעודת ההתאזרחות נשאה את הכותרת "ממשלת פלשתינה (א"י) - דבר המלך בנוגע לנתינות הפלשתינאית (אי"ת), 1925" מי שקיבל תעודת התאזרחות "יהנה (תהנה) מכל הזכויות המדיניות והזכויות האחרות הכח וההנחות, ויהא (תהא) חייב (ת) בכל החובות והאחריות, ממש כנתין (ה) פלשתינאי (ת) (א"י) מלדה ויחשב (ותחשב) לנתין (ה) פלשתינאי (ת) (א"י) מלדה בכל המובנים".

ממשלת המנדט הוציאה לאור עיתון רשמי אשר היה קרוי "העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה (א"י)".

העיתון כלל מידע על פעילות ממשלת המנדט בארץ-ישראל. מחירו היה 30 מיל. (בשנת 1937). . הנציב העליון

ערך מורחב – הנציב העליון

ראש ממשל המנדט נקרא הנציב העליון.

הנציב העליון הראשון היה היהודי הרברט סמואל. סגנו וממלא מקומו של הנציב העליון כונה המזכיר הראשי של ממשלת המנדט ובתפעול השוטף היה אחראי על כל הפעילות האדמיניסטרטיבית השלטונית. הנציב העליון היה בא כוחו של המלך, ובכך מונה לעמוד בראש השלטון, הן הצבאי והן האזרחי. מעשית היה כפוף למשרד המושבות הבריטי ולשר המושבות כנציגו של המלך. סמכות הנציב העליון כללה הוצאת צווים, פקודות ותקנות שנועדו להסדיר את השלטון ואת חיי האזרחים. בנוסף, היה הנציב הסמכות למינוי שופטים. רשימת הנציבים העליונים:.

סר הרברט סמואל 1920–1925. הלורד הרברט פלומר 1925–1928. ג'ון צ'נסלור 1928–1931. ארתור ווקופ 1931–1938. הרולד מקמייקל 1938–1944. ג'ון ורקר, הוויקאונט השישי מגורט (לורד גורט) 1944. אלן גורדון קנינגהם 1945–1948 חלוקה מנהלית

בתקופת המנדט חולקה הארץ למחוזות שגבולותיהם השתנו לעיתים.

החלוקה האחרונה שנערכה בשנת 1946 קבעה שישה מחוזות ו-16 נפות:. כל מחוז נוהל על ידי מושל המחוז (District Commissioner) שהיה לרוב קצין בצבא הבריטי.

כל נפה נקראה על פי העיר המרכזית בה, ונוהלה בידי עוזר מושל המחוז (Assistant District Commissioner) שנעזר בקצין המחוז (District Officer). הקצין האזורי היה ערבי או יהודי, לפי הרוב האתני שהרכיב את אוכלוסיית הנפה. האוכלוסייה בזמן המנדט

בשנת 1922 ערכו הבריטים את מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שהיה ראשון בתקופת שלטונם.

האוכלוסייה מנתה 752,048 נפשות, מהן 589,177 מוסלמים, 83,790 יהודים, 71,464 נוצרים, ו-7,617 בני דתות אחרות. אחרי מפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל, גדלה האוכלוסייה ל-1,036,339 אנשים, מהם כ-750,000 מוסלמים, 175,000 יהודים, וכמאה אלף נוצרים. לא נערכו מפקדים נוספים, אולם שלטונות המנדט הכינו בתחילת 1946 אומדן של האוכלוסייה בסוף שנת 1945, סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, האומדן התבסס על רישומי לידות, פטירות, והגירה. עם זאת, מרכיבים רבים, כהגירה בלתי ליגאלית (יהודית וערבית), ניתן היה להעריך רק בקירוב. לפי אומדן זה מנתה האוכלוסייה בארץ בשנת 1945 כ-1,750,000 אנשים, מתוכם למעלה מ-1,000,000 מוסלמים, למעלה מ-550,000 יהודים, וכ-135,000 נוצרים. התארגנות היישוב היהודי בזמן המנדט

תקופת המנדט הייתה תקופה של עיצוב והתארגנות היישוב היהודי.

היישוב היה מאורגן כך, שעם תום תקופת המנדט, היו רבים מהמוסדות הנדרשים לצורך פעולתה של מדינה עצמאית כבר קיימים ופועלים מזה שנים. המדובר במספר סוגי מוסדות:. מוסדות נבחרים – בשנת 1927 אושרו המוסדות היהודים הנבחרים בשם הקיבוצי "כנסת ישראל". המדובר היה בשלושה מוסדות – "אספת הנבחרים" מעין פרלמנט של יהודי הארץ. "הוועד הלאומי" – הזרוע המבצעת של אספת הנבחרים, ו"הרבנות הראשית". גופים אלו עסקו בכל אותם נושאים הדרושים להסדרת חיי היום יום, כגון סעד, חינוך, תרבות ושירותי דת. הסוכנות היהודית – על פי הצהרת בלפור, הממשלה הבריטית תקיים מגעים עם "סוכנות ראויה" של יהודי העולם. בשנת 1929 הוקם גוף ייצוגי ששמו "הסוכנות היהודית", אשר איחד כמה גופים קיימים כגון "ועד הצירים", "המשרד הארצישראלי", "הוועד הפועל הציוני" ועוד. הסוכנות היהודית פעלה במיוחד בתחומי העלייה, הקליטה וההתיישבות, והייתה מעין "משרד החוץ" של המדינה שבדרך. ההסתדרות – בשנת 1920 הוקמה "ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל". תפקידה של זו היה כפול. ראשית, שימשה כאיגוד מקצועי חזק לעובד היהודי. שנית, יצרה מקורות תעסוקה, וגופים כלכליים רבים כחברות בנייה, חברת ביטוח, הוצאה לאור של עיתון ועוד, שהיו דרושים לפיתוח המדינה, וליצירת מקומות תעסוקה. כן דאגה ההסתדרות לרווחת העובדים (באמצעות "משען") ולבריאותם (באמצעות קופת חולים כללית). ההגנה – על אף תפקידן ההיסטורי החשוב של המחתרות האחרות, עיקר התרומה לבניין הכוח הצבאי של המדינה שבדרך הייתה של מחתרת "ההגנה", שהיוותה את אבן הבניין העיקרית ממנה נבנה צבא ההגנה לישראל לאחר קום המדינה. מורשת השלטון הבריטי

הבריטים שלטו בארץ למעלה משלושה עשורים והשאירו חותם ברור על אופייה וגם על דמותה של מדינת ישראל לעתיד לבוא.

השפעה זו באה לידי ביטוי במספר תחומים:. תשתיות - הבריטים השקיעו משאבים רבים בתשתיות תחבורתיות שאפשרו ניעות משופרת ברחבי הארץ וחיבורה לארצות השכנות; הפיתוח העניק להם יתרון שלטוני ואסטרטגי בארץ, ובאמצעותו סופקה תעסוקה לתושבים. במיוחד ניכרה בנייה של תשתיות תעבורה בפתחן של הערים הגדולות תל אביב וירושלים והרחבת מסילות ברזל ופיתוח מערכת רכבות. חותמו של הפיתוח הבריטי ניכר בעשורים הראשונים של מדינת ישראל, למשל בנמל חיפה שנשאר נמלה המרכזי של ישראל עד הקמת נמל אשדוד. סדרי שלטון ומשפט - הבריטים הנהיגו מערכת שלטון מסועפת הבנויה על עקרונות ניהול וארגון מודרניים. מדינת ישראל ירשה הרבה מעקרונות המשפט המנדטורי האנגלי לתוך מערכת המשפט שלה לאחר קום המדינה, כולל החקיקה בתחום התכנון והבנייה, שהחלה בארץ-ישראל עם כינון המנדט. פיתוח ירושלים - הבריטים קבעו את ירושלים כבירת הארץ, כהמשך להיותה בירת סנג'ק ירושלים העות'מאני ולהיותה בירת ממלכת ירושלים בתקופת הצלבנים, והשפיעו על עיצוב נופה לדורות, כאשר תיקנו את התקנה המחייבת לבנות בניינים מצופי אבן בירושלים. צה"ל - מיקום בסיסי צה"ל, כגון תל השומר וצריפין, מקורו בבסיסים בריטיים שהוקמו במקום; וכן חלק נכבד מהקצינים הבכירים ביותר בצה"ל לאחר הקמתו רכשו את עיקר ניסיונם הצבאי במסגרת הצבא הבריטי, ועובדה זו הביאה להשפעת המורשת הבריטית על עיצוב דפוסיו של הצבא החדש. חללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל

במהלך כיבוש סיני וארץ ישראל ובשנות המנדט הבריטי איבדה האימפריה הבריטית 14,493 חיילים: 12,197 - ממלחמת העולם הראשונה, ועוד 2,296 מתום מלחמת העולם הראשונה, עד תום המנדט הבריטי על ארץ ישראל.

לפי נתוני "הוועדה האימפריאלית", הממונה על הנצחת זכרם של חיילי האימפריה הבריטית, עולה כי מספר חללי המלחמה (1914–1918) שנקברו בבתי הקברות הצבאיים הוא 12,197: מזה 75% בריטים, 6% מהראג' הבריטי ו-6% מאוסטרליה וניו זילנד.

עוד קבורים בבית הקברות 1,025 חיילים שמתו בפעילות בלתי-מלחמתית.

בקפלות זיכרון הוצבו לוחות זיכרון ל-3,647 חללי מלחמת העולם הראשונה ועוד 28 לוחות זיכרון לאלה שמתו לאחר מכן.

סך הכל הונצחו 13,350 חללי מלחמה. יוצא כי חלק מהחללים שנקברו בבתי הקברות הונצחו גם בקפלות שהיו רק בבתי הקברות בירושלים וברמלה. בבתי הקברות הוטמנו גם חיילים בריטיים שנהרגו לאחר מלחמת העולם הראשונה, בין השאר בזמן המרד הערבי הגדול, וכתוצאת מפעולות תנועת המרי העברי ובמלחמת העולם השנייה - סך הכל 2,296 חללים, מתוכם 1,933 בריטים.

מבין הסך הכולל היו 561 חיילים שמתו עקב פעילות בלתי-מלחמתית.

המנדט הבריטי


בינה מלאכותית (מאנגלית: אינטליגנציה מלאכותית - Artificial intelligence ובראשי התיבות AI) היא שם מטאפורי למצב שבו מנסים לדמות את יכולות החשיבה האנושית באמצעים טכנולוגים, למשל, באמצעות למידת מכונה. התחום הוא ענף של מדעי המחשב, העוסק ביכולת לתכנן חומרה ו/או תוכנה ספרתית קרי של מחשבים לפעול באופן המציג יכולות המתחזות חלקית להתנהגותה של הבינה האנושית. הגדרה רחבה יותר לתחום זה ניתנה על ידי מרווין מינסקי: "לגרום למכונה להתנהג בדרך שהייתה נחשבת לאינטליגנטית לו אדם התנהג כך". העוסקים בבינה מלאכותית מבכרים לעיתים הגדרה מצמצמת של מושג זה, כאילו בינה מלאכותית היא "כל מה שאדם יודע לעשות אך עדיין אין אנו יודעים לתכנת אותו". בהתאם להגדרה זו, היכולת לשחק שחמט נחשבה ליכולת שבמסגרת הבינה המלאכותית, עד לשלב שבו הצלחנו לתכנת את המחשב כך שהתחיל לנצח. המבחן המקובל ביותר לבינה מלאכותית הוטבע בשנת 1950 על ידי אלן טיורינג, וידוע בשם "מבחן טיורינג": מכונה תחשב לתבונית, אם יינתן לאדם, "הבוחן" היושב בחדר סגור, לנהל שיחה באמצעות ממשק מחשב (Console) עם שתי ישויות שנמצאות בחדר השני, כאשר אחת מהן תהיה מכונה והשנייה אנושית, והמשוחח לא יוכל לזהות מי משתי הישויות היא מכונה או אדם מכונה.

תחרויות לא רשמיות, המכונות "תחרות טיורינג", נערכות מדי שנה כאשר המשתתפים מנסים להעמיד תוכנות ל"מבחן טיורינג" ואולם, הבוחנים, בדרך כלל פרופסורים מנוסים, מצליחים לזהות בקלות מי משוחח עמם.

נכון לשנת 2014, הצליחה תוכנה ב־33% מהמקרים לדמות שיחה ברמה אינטלקטואלית של נער בן 13 שנים. (מעבר מוצלח של מבחן טיורינג הוגדר על ידי טיורינג, כנראה בבדיחות הדעת, כהצלחה של לפחות 30% מהמקרים). בינה מלאכותית נחקרת בשתי רמות:

בינה מלאכותית דמוית אנוש, שבה המחשב חושב ומסיק מסקנות באופן דומה לזה של המוח האנושי. בינה מלאכותית שאינה דמוית אנוש, שבה המחשב יגיע ליכולות עצמאיות לחשיבה, ללא קשר לדרך שבה המוח האנושי עושה זאת. בינה מלאכותית מסווגת לפי ביצועים:

בינה מלאכותית חזקה: שבה התוכנה אמורה לבצע חיקוי של פעילות השכל והחשיבה, באופן כללי: פתרון בעיות כללי, וכדומה. בינה מלאכותית חלשה, שבה התוכנה מיועדת לבצע פעילות נבונה בתחום יישום מוגדר: משחק שח־מט, גילוי הוכחות בגאומטריה, מומחיות ספציפית, וכדומה. מכיוון שהניסיונות ליצור בינה מלאכותית חזקה נתקלו בקשיים רבים, עיקר ההתפתחות בחקר הבינה המלאכותית, מאז שנות ה־80, הוא בתחום הבינה המלאכותית החלשה.

שפות תכנות אחדות, ובפרט LISP ו־פרולוג נוצרו ככלים לשימושם של חוקרי הבינה המלאכותית.

פרה־היסטוריה של הבינה המלאכותית

בני אדם תמיד תהו על מהות השכל, המחשבה והשפה, ותרו אחר ייצוגים מתאימים לידע שלהם.

[דרוש מקור] מדקדקים מהעת העתיקה ומימי הביניים חקרו מאפיינים עדינים יותר של השפה, שאריסטו לא התייחס אליהם, והמתמטיקאי ברנרד בולצאנו עשה את הניסיון המודרני הראשון למסד את הסמנטיקה ב־1837. הרעיון של מכונה שתוכל לבצע חישובים לוגיים על ידי פעולות מכניות ולתת פלט של מסקנות על סמך קלט של הנחות ייסוד התחיל להיות נפוץ בשלהי ימי הביניים ותחילת העת החדשה.

תכנון המחשבים המודרניים הונע בעיקר על ידי המתמטיקה המורכבת שנדרשה לכוונון נשק באופן מדויק יחד עם מערכות אנלוגיות למשוב שהיוו השראה לרעיון של הקיברנטיקה. הביטוי "בינה מלאכותית" ציין את התחליף בסביבה הדיגיטלית לביטוי "קיברנטיקה" ששימש בסביבה האנלוגית. התפתחות של תאוריית הבינה המלאכותית

הרבה מההתמקדות המקורית של מחקר הבינה המלאכותית נובע מגישה ניסויית לפסיכולוגיה, ומדגישה את מה שאפשר לכנות תבונה לשונית (אותה אפשר לראות באופן מובהק במבחן טיורינג).

גישות לבינה מלאכותית שאינן מתמקדות בבינה לשונית כוללות רובוטיקה וגישות של בינה קולקטיבית, המדגישות שינוי פעיל של הסביבה, או קבלת החלטות בקונצנזוס, ומקבלות את השראתן מהביולוגיה או הפוליטיקה כשהן מחפשות מודלים לצורת הארגון של התנהגות "תבונית".

בינה מלאכותית גם שואבת את השראתה ממחקרים על בעלי חיים, בעיקר חרקים, אותם קל יותר לרובוטים לחקות, וכן מבעלי חיים עם קוגניציה מורכבת יותר, כמו קופים, שדומים לבני אדם במובנים רבים אך יש להם יכולות מופחתות לתכנון וקוגניציה.

יש מחקרים שטוענים כי קל יותר לחקות בעלי חיים, מכיוון שהם לכאורה פשוטים יותר מבני אדם, אך מודל חישובי מוצלח לבינת בעלי חיים אינו קיים עדיין. אבני דרך בפיתוח הבינה המלאכותית הן המחקרים "תחשיב לוגי של הרעיונות שמאחורי הפעילות העצבית" (1943), מאת וורן מק'קולוך ו־וולטר פיטס (A Logical Calculus of the Ideas Immanent in Nervous Activity (1943), by Warren McCulloch and Walter Pitts), ו"מכונות חישוב ותבונה" (1950), מאת אלן טיורינג (Computing Machinery and Intelligence (1950), by Alan Turing), וכן "סימביוזת אדם־מחשב"מאת ג

סי. ר. ליקלידר (Man-Computer Symbiosis by J.C.R. Licklider). ראו קיברנטיקה ומבחן טיורינג לדיון נוסף. מחקר ניסויי בבינה מלאכותית

הבינה המלאכותית החלה כתחום ניסויי בשנות ה־50, עם חלוצים כמו אלאן ניואל והרברט סימון, שייסדו את מעבדת הבינה המלאכותית הראשונה באוניברסיטת קרנגי מלון, וג'ון מקארתי ומרווין מינסקי, שייסדו את המעבדה ב־MIT ב־1959.

ציון דרך בהתפתחות המחקר בבינה מלאכותית הוא כנס שנערך בשנת 1956 בדרטמות קולג'.

בכנס זה השתתפו חלוצי התחום, ובהם מינסקי, מקארתי וסימון (כל אחד מהשלושה זכה מאוחר יותר בפרס טיורינג). במסגרת הכנס טבע מקארתי את המונח "בינה מלאכותית" (Artificial Intelligence - AI). בעבר היו שני סוגים כלליים של מחקר בינה מלאכותית – ה"מסודרים" וה"בלגניסטים".

הגישה ה"מסודרת", ה"קלאסית" או ה"סימבולית", באופן כללי, עוסקת במניפולציה סימבולית של מושגים מופשטים, וזוהי המתודולוגיה שבה משתמשים בדרך כלל במערכות המתקדמות. הגישה המקבילה היא ה"בלגניסטית", או ה"קישורית", שרשתות נוירונים מלאכותיות הן הדוגמה הטובה ביותר שלה, המנסות "לפתח" תבונה על ידי בניית מערכות ושיפור שלהן בעזרת תהליך סטטיסטי כלשהו, במקום לתכנן מראש מערכת שתשלים את המשימה. שתי הגישות הופיעו כבר בתחילת ההיסטוריה של התחום. בשנות ה־60 ובה־70 הגישות הבלגניסטיות לא היו מקובלות, אך העניין בהן עלה שוב בשנות ה־80 כאשר המגבלות של הגישות ה"מסודרות" של אותו הזמן נעשו ברורות. במשך הזמן התברר שלשתי הגישות יש מגבלות חמורות. המחקר בבינה מלאכותית מומן בחלקו הגדול על ידי הסוכנות לפרויקטים מתקדמים במחקר ביטחוני בארצות הברית (DARPA), ועל ידי מיזם הדור החמישי ביפן.

חוסר ההצלחה של המחקר שמומן באותו הזמן להביא לתוצאות מיידיות, למרות ההבטחות הגדולות, הביא לקיצוצים גדולים במימון של הסוכנויות הממשלתיות בסוף שנות ה־80, מה שהביא לירידה בהתעסקות בתחום. בעשור שלאחר מכן, חוקרי בינה מלאכותית רבים עברו לתחומים שכנים עם מטרות צנועות יותר, כמו מערכות לומדות, רובוטיקה, ואופטיקת מחשבים, אם כי מחקר של בינה מלאכותית טהורה עדיין המשיך. צעדים ראשונים בבינה מלאכותית כללו הענקת יכולת מילולית למחשב, כלומר מתן יכולת למחשב להבין שפה מדוברת ולהגיב בשפה מדוברת.

מבחן טיורינג, שמקורו במאמר שפרסם אלן טיורינג בשנת 1950, מוביל לכיוון זה, ואחד הצעדים הראשונים למימושו נעשה בתוכנית "אלייזה", שפיתח ג'וזף וייצנבאום מ־MIT. תוכנית זו (הקרויה על שם גיבורת מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו, "פיגמליון"), יוצרת סימולציה של פסיכיאטר. האדם, המקיים דיאלוג עם התוכנית באמצעות מקלדת, זוכה ממנה לתגובות אינטליגנטיות לכאורה, כפי שפסיכיאטר אנושי היה מגיב. ספרו של המשורר דוד אבידן "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי" (1974) כולל שמונה שיחות של אבידן עם "אלייזה" (לדעת צבי ינאי, שהיה מעורב ביצירת הקשר בין אבידן ל"אלייזה", המשורר נטל לעצמו חירות רבה בעריכת השיחות, שאינן משקפות את יכולתה האמיתית של "אלייזה"). אלא שכיום ברור שהיכולת לבנות תוכנה השולטת בשפה טבעית היא משימה מורכבת ביותר, הדורשת גם שילוב של ידע נרחב בבלשנות ובמדעים קוגניטיביים אחרים. הישג נוסף לתחום הבינה המלאכותית הוא תוכנות היודעות לשחק משחקים "אינטליגנטיים" המצריכים "חשיבה".

דוגמה בתחום זה היא תוכנות השחמט המנצחות בימינו את השחקן הממוצע בנקל. על היתרון האנושי (יכולת לשלול מהר מצבים לא מעניינים, אינטואיציה) מפצות התוכנות במאגרי מידע עצומים של ידע תאורטי (ספרי פתיחות וסיומים בשחמט לדוגמה) ובאלגוריתמים הפורסים את כל אפשרויות המשחק מספר רב של מהלכים קדימה - הרבה יותר מהיכולת האנושית. בבסיסן, אותן תוכנות נעזרות במבנה נתונים הנקרא עץ מינימקס לשם כך. ביקורת, והתייחסויות לבינה מלאכותית

בשנות ה־60 של המאה ה־20, מספר מחקרים דחו את האפשרות של בינת מכונה מסיבות פילוסופיות או לוגיות, כגון "השכל, המכונה וגדל" (1961) מאת ג'ון לוקאס.

עם ההתפתחות של טכניקות פרקטיות המבוססות על מחקר הבינה המלאכותית, עלו טענות כי המתנגדים לבינה מלאכותית שינו כל הזמן את עמדתם ביחס למשימות כמו שחמט ממוחשב או הבנת שפה שקודם נחשבו כ"תבוניות", על מנת להכחיש את ההצלחות של הבינה המלאכותית. דאגלס הופשטטר בספרו "גדל, אשר, באך" (Gödel, Escher, Bach) אומר, כי הזזת היעדים הזו היא למעשה אמירה ש"תבונה" היא "כל מה שאדם יכול לעשות ומחשבים לא יכולים". וו.מחשב א. דייקסטרה לא התלהב מייחוס יכולת חשיבה למחשב, וטען כי "השאלה האם מחשב יודע לחשוב דומה לשאלה האם צוללת יודעת לשחות". [דרוש מקור] כלומר, ברגע שתת־תחום כלשהו מגיע לתוצאה מוצלחת, הוא מוצא מתחום הבינה המלאכותית וניתן לו שם אחר.

דוגמאות לזה הן הכרת תבניות, עיבוד תמונה, רשתות נוירונים, עיבוד שפה טבעית, רובוטיקה ותורת המשחקים. אם כי השורשים של כל אחת מהדיסציפלינות האלה בבינה המלאכותית, כיום הם נחשבים כתחומים נפרדים. בינה מלאכותית מודרנית

המחקר המודרני מתמקד בכמה משימות הנדסיות עיקריות (התומכים בבינה מלאכותית "חזקה" עשויים לכנות זאת כבינה מלאכותית "חלשה").

מחקר הבינה המלאכותית המודרני עוסק ביצירת מכונות מועילות על מנת לעשות משימות שבני אדם מבצעים, המצריכות תבונה, באופן אוטומטי.

למשל תזמון משאבים - כמו יחידות צבאיות - ביעילות המרבית, מענה על שאלות לגבי מוצרים עבור לקוחות, הבנת דיבור ושפה וזיהוי פרצופים במצלמות טלוויזיה במעגל סגור. לכן בינה מלאכותית נעשתה לדיסציפלינה הנדסית, העוסקת בפתרון בעיות מעשיות. לדוגמה, על־פי שיטות של בינה מלאכותית אורגנו המשאבים הצבאיים של ארצות הברית במלחמת המפרץ, והכספים שנחסכו בעקבות כך עלו בהרבה על ההשקעה של הממשלה האמריקאית בתחום הבינה המלאכותית מאז תחילת המחקר בשנות ה־50. כיום מערכות בינה מלאכותית משמשות בעסקים רבים, בתי חולים ויחידות צבאיות סביב העולם, וכן מורכבות בתוכנות ובמשחקים רגילים. שיטות של בינה מלאכותית משמשות גם פעמים רבות במחקר המדע הקוגניטיבי, שמנסה ליצור מודל של תת־מערכות של ההבנה והחשיבה האנושית.

בעבר המטרה הסופית של חוקרי בינה מלאכותית הייתה "בינה מלאכותית חזקה", כלומר חיקוי של בינה אנושית ממש. אפשר לראות מחשבים כאלה בסרטי מדע בדיוני רבים, כמו המחשב HAL 9000 בסרט "2001: אודיסיאה בחלל". מטרה זו כנראה לא תמומש בעתיד הקרוב, וכבר כיום הוא אינו המטרה של מחקר הבינה המלאכותית הרציני. בגלל אי־המילוי של ציפיות בעבר יצא לתחום מוניטין רע, וכן בשל ציפיות שהתעוררו על ידי המדע הבדיוני. מסיבה זו, חוקרי בינה מלאכותית רבים אומרים כי הם עובדים בתחום הקוגניציה, אינפורמטיקה, הסקה סטטיסטית או הנדסת מידע. ישנם פרדיגמות מחקריות רבות בתחום, ועדיין אין קונצנזוס על הצורה הטובה ביותר להמשיך במחקר. תחומי מחקר מהעת האחרונה כוללים רשתות בייאסיות וחיים מלאכותיים; דוגמה לתוכנת חיים מלאכותיים היא Boids. תחום חשוב בבינה המלאכותית הוא שפה טבעית.

לתחומים רבים בבינה מלאכותית פותחו תוכנות או שפות תכנות במיוחד בשבילם. לדוגמה, אחת מתוכנות הדיבור (chatterbot) הדומות ביותר לאדם, "אלייס" (A.L.I.C.E), משתמשת בשפת תכנות AIML שהיא ספציפית בשבילה, ולתוכנות שהתפתחו ממנה. ובכל זאת, A.L.I.C.E מבוססת על התאמת תבניות ללא כל הסקת מסקנות, בדומה לתוכנות ישנות יותר. ג'אברוואקי (Jabberwacky) קרוב קצת יותר לבינה מלאכותית חזקה, מכיוון שהוא לומד כיצד לדבר רק מאינטראקציה עם המשתמש. למרות זאת, התוצאות עדיין חלשות מאוד, וכיום ניתן לומר שעדיין אין בינה מלאכותית לדיבור כללי. אם כי ההתקדמות לקראת המטרה הסופית של בינה מלאכותית דמוית־אדם איטית למדי, היו תוצרים מועילים רבים בדרך.

דוגמאות בולטות הן שפת התכנות LISP ופרולוג, שהומצאו עבור מחקר בינה מלאכותית אך שכיום משמשים למשימות אחרות. מערכות מועילות רבות פותחו בעזרת טכנולוגיות שהיו פעם תחומים פעילים במחקר הבינה המלאכותית. לדוגמה:. צ'ינוק (Chinook) הוכרז כאלוף העולם בתחרות אדם־מחשב בדמקה ב־1994. כחול עמוק, מחשב ששיחק שחמט, ניצח את גארי קספרוב בתחרות שחמט מפורסמת ב־1997. ווטסון, מחשב ששיחק במשחק מלך הטריוויה, הצליח לנצח מתחרים שזכו בעבר ב־2011. ג.טיים (Info Tame), מנוע חיפוש ב טקסט ש פותח על ידי הק. לוגיקה עמומה, שיטה לחשיבה הגיונית בתנאים של חוסר ודאות, משמשת במערכות שליטה תעשייתיות רבות. קיימות מערכות תרגום מכונה כמו SYSTRAN, ורבים משתמשים בהן, אם כי התוצאות עדיין אינן באיכות של תרגום אדם. עיבוד שפה טבעית. רשתות נוירונים משמשים למשימות רבות, ממערכות גלאי־פריצה למשחקי מחשב ("Creatures", לדוגמה). מערכות הכרת סימנים אופטיות (OCR) יכולות לתרגם כל טקסט המודפס בגופנים מקובלים לטקסט ממוחשב. הכרת והבנת כתב יד בידי, או בעיני מחשב. מערכות ראיית מחשב, פועלות ביישומים תעשייתיים רבים. רובוטיקה. מערכת למיון תכנים תומכי טרור ברשתות החברתיות, לצורך הסרה מהירה שלהם. מערכת הוכחה אוטומטית - מערכת המבצעת הוכחת משפטים מתמטיים באמצעות תוכנה. תהליך ההוכחה מבוסס על תחשיב פסוקים ועל לוגיקה מסדר ראשון ובו רעיונות מתחום הבינה המלאכותית באים לידי ביטוי. כיסא גלגלים רובוטי המיועד להקל על חייהם של אנשים בעלי מוגבלות. הכיסא משלב טכנולוגיות איסוף מידע (חיישנים) ובינה מלאכותית, על מנת לחשב תמידית את המדדים המסמנים מצוקה ולהגיב אוטומטית למניעת פצעי לחץ ופגעים הנוצרים מישיבה ממושכת. הרעיון של בינה מלאכותית שתחליף שיפוט אנושי עלה פעמים רבות בהיסטוריה של התחום, וכיום ישנם תחומים מסוימים שבהן "מערכות מומחיות" מחליפות או תומכות בשיפוט אנושי, בהנדסה או ברפואה.

דוגמה למערכת כזו היא מערכת העזרה של מיקרוסופט אופיס, שבו המערכת מנסה לנבא את העזרה שהמשתמש יזדקק לה. ב שנת 1986 פרופסור רודני ברוקס פרסם סדרת מאמרים ש שינו ב אופן מהותי את כיווני פיתוח ב תחום ה בינה ה מלאכותית .

החל מ 2012, חלה תנופה משמעותית בתחום למידה עמוקה וענף זה נחשב כענף מרכזי לפתרון סוגיות בתחום הבינה המלאכותית.

"למידה עמוקה" נשענת על רשתות עצביות מלאכותיות. החל מ-2017, מדינות רבות בעולם החליטו להיכנס לנושא ברמה הלאומית ולמעלה מעשרים מהן, פרסמו אסטרטגיה לאומית בנושא. בשנת 2015 ניצחה מערכת AlphaGo של חברת DeepMind את אלוף העולם במשחק GO, הנחשב למשחק בו עץ המשחק הוא הענף ביותר, מה שדרש ממתכנני המערכת לחשוב על שיטה שונה ללמידת / פתרון המשחק, לעומת שיטת העבודה של כחול עמוק.

ה מערכת התקרבה ל שיטה ה נקראת בינה מלאכותית חזקה (ב אנגלית Artificial general intelligence ). שיטה זו נחשבת לגביע הקדוש בבינה מלאכותית, ומתכונתה היא למעשה למידת מכונה ללא הכוונה מראש היכולה לפתור כל בעיה. ב-11 ביולי 2019, תוכנת מחשב שנקראת Pluribus, ניצחה חמישה שחקנים ברמה הכי גבוהה שיש בעולם, במשחק "טקסס הולדם" - בסדרה ארוכה של משחקים כנדרש להוכיח מובהקות סטטיסטית.

תוכנת המחשב Pluribus פותחה על ידי מדענים מפייסבוק ומאוניברסיטת קרנגי מלון בהובלת פרופסור Tuomas Sandholm ונועם בראון. בניגוד ל משחק שחמט או, אפילו, משחק ה"גו", ב טקסס הולדם, אין ל שחקנים מידע מלא על "ה מציאות " ו זאת מכיוון ש הם רואים רק את ה קלפים ש הם עצמם קיבלו ו את "קלפי ה קהיליה ".

כלומר, מדובר במשחק רב פעמי, מרובה משתתפים ועם מידע חסר. מכיוון שכך, המשחק נחשב מבחן משמעותי מאוד ליכולת של "בינה מלאכותית" להשתוות לבינה אנושית. מיקרו־עולם

ה עולם ה אמיתי מלא ב פרטים רבים, ה מסיחים את ה דעת מ ה עיקר : ב אופן כללי, ה מדע מנסה להתמקד ב מודלים מלאכותיים ו פשוטים של ה מציאות (ב פיזיקה , משטחים חסרי־חיכוך ו גופים קשיחים לחלוטין, ל דוגמה ).

ב־1970 מרווין מינסקי וסיימור פאפרט, מהמעבדה ב-MIT, הציעו כי מחקר הבינה המלאכותית יתמקד גם הוא בפיתוח תוכנות שיכולות להתנהג באופן תבוני במצבים פשוטים ומלאכותיים הידועים כמיקרו־עולמות. מחקר רב התמקד ב"עולם הקוביות", שמורכב מקוביות בצבעים וצורות שונות המסודרים על משטח ישר. יישומים בתחום הבינה המלאכותית כוללים:.

חישה מלאכותית:. זיהוי תווים אופטי (OCR), שדוגמה שלו היא תוכנת המילון "בבילון", וזיהוי כתב, כפי שיש במחשב כף יד PDA. זיהוי דיבור: היכולת לקלוט דיבור אנושי ולפענח אותו, כלומר להפוך אותו לטקסט כתוב, אך לא בהכרח להבין אותו. זיהוי פנים: למשל, כמערכת זיהוי פרצופים של חשודים בביצוע עבירה. הבנת שפה טבעית. מערכות מומחה: מערכות המתבססות על הידע של מומחים בתחום מסוים ועל תהליכי קבלת החלטות בתחום זה, ומסייעות בתהליכים אלה. רובוטים: זיהוי מכשולים למשל.

בינה מלאכותית

הבינה_המלאכותית

מבחן_טיורינג

יכולות_עצמאיות

מאפייני_השפה

בינה_מלאכותית_ביטוי

מחקר_הבינה_המלאכותית

תבונה_לשונית

תחשיב_לוגי_1943

וורן_מקקולוך

מכונות_חישוב_ותבונה_1950

סימביוזת_אדם_מחשב_

מעבדת_הבינה_המלאכותית_הראשונה

הענקת_יכולת_מילולית_למחשב

תוכנות_משחקים

עיבוד_שפה_טבעית

דאגלס_הופשטטר

תת_תחום_כלשהו

מחקר_הבינה_המלאכותית_המודרני

המטרה_הסופית

חוקרי_בינה_מלאכותית_רבים1

תחומים_רבים_בבינה_מלאכותית

מערכות_תרגום_מכונה

תכנים_תומכי_טרור

הוכחת_משפטים_מתמטיים

תהליך_ההוכחה

כיסא_גלגלים_רובוטי

אנשים_בעלי_מוגבלות

תחומים_מסוימים

מערכות_מומחיות

מיקרוסופט_אופיס

מערכת_העזרה_של_מיקרוסופט_אופיס

מדינות_רבות_בעולם

העולם_האמיתי

זיהוי_תווים_אופטי

תהליכי_קבלת_החלטות


אמות המים של קיסריה היא מערכת של אמות מים שהובילה מים לעיר קיסריה בעת העתיקה.. אמות המים של קיסריה תיפקדו בזמן קיומה של העיר – מאז ייסודה בימי הורדוס ועד המאה ה-13, כאשר נהרסה בימי הסולטאן הממלוכי ביברס. אף על פי ש קיסריה הוקמה על פני שכבת מי תהום גבוהים, ה מאפשרת אספקת מים באמצעות בארות, בוני ה עיר דאגו ל אספקת מים זורמים ל עיר , כ מקובל ב ערים ה גדולות של ה תקופה ה רומית . המערכת הורכבה מכמה חלקים שונים. תעלה א'

מקור המים היציב הקרוב ביותר לקיסריה מבחינה טופוגרפית הוא עינות שוני – קבוצת מעיינות מצפון לבנימינה.

תפוקת ה מים ב שנות ה-30 של ה מאה ה-20 הייתה 405 מ"ק ל שעה . אנשי הסקר שחפרו במקום לא מצאו עקבות אמה אלא רק שרידי סכרים ועמודים, אשר נעלמו תוך כדי עבודה חקלאית אינטנסיבית. האמה מופיעה באופן ברור על-יד המחצבה שבקצהו הדרומי של הכרמל. ראשיתה של האמה הגבוהה הייתה תעלה בודדת שהובילה את מי עינות שוני לעיר, אך לא נותרו ממנה שרידים ברורים בקטע שבין עינות שוני למחצבות בנימינה, ורק השיקולים הטופוגרפיים וההידרולוגיים מצביעים על עינות שוני כעל המקור הראשוני של המערכת. תחילת המערכת בתעלה הנישאת על חומת אבן רצופה.

ב מקום ש ב ו גדל הפרש ה גובה ש בין פני ה קרקע ו ה תעלה , מתחלפת ה חומה ב סדרת קשתות, ש מעלי הן מקשט את ה אמה כרכוב, ה בולט מ קו ה בנייה . המבנה בנוי אבני כורכר מסותתות. דפנות התעלה עשויות בטון על בסיס סיד, והתעלה מטויחת מבחוץ ומבפנים. האמה פונה מערבה, עד שהיא מגיעה אל רכס הכורכר המקביל לחוף. האמה חצתה את הרכס דרך נִקבה שכיום היא סתומה. בקטע המקביל לשפת הים תעלה א' מכוסה, על מנת למנוע חדירה של חול לתוכה. הכיסוי נעשה בחלקו על ידי לוחות אבן ארוכים המונחים על קירות התעלה, ובחלקו על ידי זוגות של אבנים שהונחו בצורת גמלון מעל התעלה. הכיסוי הונח מעל לטיח המושלם על קירות התעלה, ומכאן שהכיסוי לא היה חלק מקורי של המבנה אלא תוספת מאוחרת. כיום, האמה לא מגיעה עד העיר אלא נעצרת 900 מטרים מצפון לה. היא נקטעה בשל מפרצון ימי שנוצר לאחר בנייתה; קשה לקבוע מתי התרחב המפרץ עד כדי הרס האמה. בצדו הדרומי של המפרץ מופיעה האמה שוב, ומגיעה עד לחומת העיר, סמוך למגדלים העגולים שבצפונה. האמה שבתוך העיר טרם נתגלתה. תעלה א' נבנתה כנראה על ידי הורדוס בעת ייסוד העיר. גובהה 115 ס"מ ורוחבה 70 ס"מ; שיפוע התעלה הוא מזערי, והסתכם ב-16 ס"מ לק"מ. התעלה נישאת על מבנה קשתות.

רק במקום שבו עליה לחצות את רכס הכורכר, בכפר ג'סר א-זרקא, היא עוברת בנִקבה חצובה בעלת פירים אנכיים. יש להניח שחלק זה של המפעל נבנה על ידי הורדוס, מייסד העיר, או זמן קצר לאחר זמנו. תעלה ב'

נראה שעם גידול אוכלוסייתה של קיסריה, לא סיפקה תעלה א' את צורכי המים של העיר, ונבנתה תעלה ב', המקבילה לה וצמודה אליה.

תעלה זו בנויה מבחינה אדריכלית וטכנית כהעתקה המדויק של תעלה א'. היא רחבה ו עמוקה ב מידת מה מ תעלה א'; גובה ה 140 ס"מ ו רוחב ה 90 ס"מ, ו לפיכך ה ספיקה ה מרבית של ה הגיעה ל-1,600 מ"ק ב שעה . תעלה ב' בנויה מאבן סטומה הרבה יותר. מסיבה זו רואים בה תיקונים רבים, וקטעים באורך עשרות מטרים נבנו מחדש. לעומתה, תעלה א', הקדומה יותר, ניצבת עד ימינו ללא תיקונים. מקור אספקת המים הנוסף הוא אזור נחל תנינים העליון, בסביבת המושבים עמיקם ואביאל של ימינו.

באזור זה היו לפנים כמה מעיינות; כיום הם יבשים בגלל הנמכת מפלס מי התהום בשאיבה מקידוחים. הגדלה ניכרת של כושר ההובלה של האמות חייבה פיתוח מקורות מים נוספים. אלה נמצאו בעמק התנינים העליון, שליד המושבים אליקים ועמיקם, והמפעל התת-קרקעי מתחיל ליד עין צברים. ה תעלה ה פתוחה התחילה ב מעיינות עין אביאל ו עין אלונה. מפעל המים בנוי מנִקבה באורך של כ-6 ק"מ, שאליה יורדים פירים במרחקים קצובים של 40 מטר. הנקבה נחצבה בסלע, בשיטה שהייתה מקובלת מאוד בהנדסת המים הרומית. את אזור בקעת הנדיב חוצה האמה בתעלה בנויה.

היא עוקפת את בניין התיאטרון הרומי בכפר שוני, ומצטרפת אל תעלה א' ליד מחצבות בנימינה. אמה זאת, תעלה ב', הוצמדה ל דופנ ה ה צפוני של תעלה א', ו ב בניית ה נשמר סגנונ ה ה אדריכלי של תעלה א'. במקומות שבהם נהרסו התעלות בימינו, ונוצר חתך, ניתן להיווכח על נקלה בקדמותה של תעלה א'. לתעלה א' כרכוב קישוטי משני צדדיה. כאשר הוצמדה אליה תעלה ב' "נבלע" הכרכוב הימני, ותעלה ב' עוטרה בכרכוב זהה, רק בצדה הימני, הגלוי. ה מסד של תעלה א' מורכב מ אבני גזית מ שני צדדי ו , ו ביני הן מילוי. בוני תעלה ב' בנו רק בצדה החיצוני שורה של אבני גזית, והמילוי מגיע עד לצדה הימני של תעלה א'. את תעלה ב' והמפל התת-קרקעי באזור אביאל-עמיקם בנו כנראה הלגיונות הרומיים.

על תעלה ב' נמצאו 11 כתובות, שעשר מהן הן כתובות לטיניות של הלגיונות הרומיים: הלגיון העשירי פרטנסיס, הלגיון השני טראיאנה, הלגיון השישי פראטה, הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, וכולן, למעט שתיים, מזכירות את הקיסר אדריאנוס. האמה נבנתה בשנת 130 לספירה לכבוד ביקורו של אדריאנוס ביהודה. כל אחת מן ה כתובות נתונה בתוך טבולה אנסטה. כל אחת מן הכתובות נתונה בתוך טבולה אנסטה. חלקן הן כתובות תיקונים מימי מרד בר כוכבא. אחת ה כתובות היא אנסטה (כתובת אוזניים) ללא כתובת, ו קיימת השערה ש כתובת זו היא של ה לגיון ה עשרים ו שניים דיאוטראיאנה, ש ניגף בפני מורדי בר כוכבא ו כ אות קלון נמחק ממנ ה שמ ו . הכתובת העשירית היא כתובת ביוונית משנת 385 לספירה, ובה מסופר על תיקון האמה בתקופה הביזנטית. שתיים מן הכתובות נמצאות בכביש הכניסה לבית חנניה, העוקף את תל מבורך מצפון, ולפני כניסתו למושב מסתעפת ממנו מערבה דרך עפר, הנמשכת במקביל לאמת המים הגבוהה.

כ-15 מטר ממערב לכביש, על דופנה הצפוני של האמה, ישנן שתי אבנים מיוחדות. באבן השמאלית חקוק סמל הלגיון העשירי פרטנסיס – נשר היוצא מכוך (ראשו שבור) מעל זר, ובתוך הזר יש כתובת שתרגומה: "אימפרטור טראיאנוס אדריאנוס [נעשה בידי] יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס". מתחת ל כתובת מגולפת ה אלה ויקטוריה, אלת ה ניצחון ה רומית , ראש ה ו רגלי ה שבורים. בקצה התחתון של האבן ניתן להבחין בדמות כורעת, כנראה של אטלס, התומך בכדור שעליו ניצבת האלה. באבן הימנית חקוקה כתובת בתוך טבולה אנסטה, שלשונה: "אימפרטור קיסר טראיאנוס אדריאנוס האוגוסטוס בידי יחידה של הלגיון העשירי פרטנסיס". בגלל ה כיתוב fecit (= בנה ) הניחו ה חוקרים כי ה לגיון ה עשירי פרטנסיס הוא זה ש בנה את אמת ה מים , ל כבוד ה ביקור של אדריאנוס ב פרובינקית יהודה ב שנת 130 ל ספירה . ב אותו אזור נמצאה כתובת נוספת של ה לגיון ה עשירי פרטנסיס, ו כן , שתי כתובות נוספות של ה לגיון ה שישי פראטה, אחת מ ה כתובות היא כתובת ה חקוקה בתוך טבולה אנסטה, ו היא נמצאת כיום ב מוזיאון ראלי ב קיסריה .

הכתובת השנייה גדולה פי שניים ביחס לכל כתובות התיקונים שנמצאו באמת המים - ממדיה הם 0.76x1.78 מטר לעומת גודל של 0.4x0.87 מטר לכתובת תיקונים. הכתובת הזו נמצאה ליד שוני, ובה ניצבות שתי אלות מכונפות על כדור הארץ שאוחזות זר ניצחון ביד ימין מורמת, כסמל הלגיון השישי פראטה. כיום היא נמצאת במחסני מוזיאון רוקפלר. בעקבות מזג אוויר סוער שסחף את החול מאמת המים העליונה, נגלו בשנת 1964 בחוף הקשתות בקיסריה כתובות נוספות.

בעקבות ריבוי ה לגיונות ש מופיעים ב הן מניחים רוב ה חוקרים כי אלו הן כתובות תיקונים ל אמת ה מים , כנראה תיקונים ש נערכו בעקבות מרד בר כוכבא ב שנים 132–136. כתובת של הלגיון השני טראיאנה, כתובת של הלגיון הלגיון העשרים ושניים דיאוטראיאנה, וכן שלוש כתובות נוספות של הלגיון העשירי פרטנסיס, שתים מהן כבר לא נמצאות על האמה. אחת מהן נמצאה ליד ג'סר א-זקרא, כשרק חלקה הימני נשמר. מפעל מים זה היה פעיל כנראה במשך 1,200 שנה, אם כי לא ברציפות, עד לתקופה הצלבנית, ובפרק זמן זה נעשו בו שינויים ותיקונים.

ב מקום ש ב ו חוצות ה אמות את ה אזור ה ביצתי ש בין בית חנניה ל ג'סר א-זרקא אירעו ב מפעל תקלות רבות עקב שקיעת ה יסודות . בשלב מסוים נעשה ניסיון להתגבר על כך, ותעלה א' הופנתה לאמה העוקפת את הביצה מדרום. סגנון הבנייה בקטע העוקף שונה מהסגנון של שאר חלקיה של האמה, ומעיד על כך שהמעקף נעשה כנראה בתקופה הביזנטית. תעלה ג'

ב מסגרת ה מאמצים להתגבר על ה שקיעה ב אזור ה ביצתי נעשה גם שינוי ב תעלה ב'.

בתוך התעלה הונחו שלושה צינורות חרס, והמים זרמו רק בהם. שינוי זה מצוי רק בקטע שבין מחצבת בנימינה לסוף המעקף. המשך ה זרימה היה כנראה ב תעלה . שלב אחרון בתולדות תעלה ב' היה סתימתה ובניית מסד ותעלה קטנה על פניה, היא תעלה ג'. את שרידיה של תעלה זאת אפשר לראות בקרבת קיסריה וגם באזור בית חנניה, ואפשר להבחין במסד אשר נבנה מעל למעטפת הטין שעל גבי הצינורות. מפעל זה סיפק ל קיסריה כמות מים קטנה יחסית, אך ב מפלס גבוה ב-2.5 מטר מעל ל מפלס ה של תעלה ב'. ניתן להניח ששינוי זה נעשה בתקופה הצלבנית, בזמן שקיסריה הייתה עיר קטנה אך מפלסה היה גבוה ממפלסה בתקופות הקודמות. אמת המים הנמוכה

כ-5 ק"מ מ צפון ל קיסריה יש מקור מים עשיר – שפע ה מעיינות ה נובעים ב ביצות כבארה, ליד קיבוץ מעגן מיכאל של ימי נו , מניבים ביחד אלפי מ"ק מים ל שעה ; ו אולם חסרונ ו של מקור מים זה הוא ש מפלס ה מעיינות נמוך ב -2–3 מטר מן ה מפלס ה נמוך ביותר ש אלי ו צריך היה להביא את ה מים ב קיסריה .

מעיינות אלה נמצאים ב גובה 3.5–4 מטר מעל פני ה ים , ו כדי להביא את ה מים ל עיר היה צורך להרים את פני ה מים ל גובה של 6 מטר מעל פני ה ים . מעיינות אלה נמצאים בגובה 3.5–4 מטר מעל פני הים, וכדי להביא את המים לעיר היה צורך להרים את פני המים לגובה של 6 מטר מעל פני הים. ה דבר נעשה באמצעות בניית שני סכרים, אשר הפכו את כל שטח ה ביצה ל בריכת הרמה. כדי להרים את מפלס ה מעיינות ל גובה ה מתאים נבנו שני סכרים מ אבני גזית גדולות.

סכר אחד, ש אורכ ו 200 מטר, חסם את מוצא נחל תנינים ל ים דרך רכס ה כורכר ש מ דרום ל מעגן מיכאל; ה סכר ה שני , ש אורכ ו 900 מטר, חצה את מישור ה חוף מ דרום ל תחנת ה רכבת ב זכרון יעקב של ימי נו . כך נוצר שטח סגור, ש גבולותי ו הם הר כרמל ב מזרח , ה חוליות ש ליד בית חנניה ב דרום , רכס ה כורכר ב מערב ו ה סכר ב צפון . שפיעת המעיינות יצרה כאן אגם, שמפלסו התאים להובלת המים לקיסריה. המים זרמו תחילה בתעלה חצובה בצדו המערבי של רכס הכורכר, ובהמשך זרמו בתעלה בנויה ומכוסה בקמרון. ממערב לג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאמה הגבוהה, ומכאן ואילך מקביל מהלכה לאמה הגבוהה, ממזרח לה. ל תעלה אין כל שיפוע בשל חתך ה רוחב של ה . 1.8 ק"מ מערבית לכפר ג'סר א-זרקא עוברת האמה הנמוכה מתחת לאחת הקשתות של האמה הגבוהה. עם הרס מפעל המים והצטברות סחף באגם, התפתחו במקום ביצות כבארה. ספיקת אספקת המים לעיר

לפי החישובים, ספיקתה של האמה הגבוהה בתעלה א' הגיעה ל-930 מ"ק בשעה; בתעלה ב' – ל-1,630 מ"ק בשעה; בתעלה ג' – ל-214 מ"ק בשעה; ובשלושת צינורות החרס – ל-150 מ"ק בשעה.

באמה הנמוכה הייתה ספיקה של 2,560 מ"ק בשעה. השיפוע לאורך תחתית התעלות באמה הגבוהה, בקטע שבין המחצבה בבנימינה לקיסריה, היה 13–16 ס"מ לכל ק"מ. באמה הנמוכה אין כלל שיפוע. מן ה אמות יצאו קווי צינורות חרס: מן ה אמה ה נמוכה יצא קו צינור חרס אל מרגלות תל תנינים, ו מן ה אמה ה גבוהה יצא קו צינורות חרס אחד מערבה, אל תל א-תדוירה, כ-2 ק"מ מ צפון ל קיסריה ה צלבנית , ו קו צינורות חרס שני מזרחה, אל "ה מבנה ה נוצרי ", כ-1,200 מטר מ צפון ל קיסריה ה צלבנית . מן האמות יצאו קווי צינורות חרס: מן האמה הנמוכה יצא קו צינור חרס אל מרגלות תל תנינים, ומן האמה הגבוהה יצא קו צינורות חרס אחד מערבה, אל תל א-תדוירה, כ-2 ק"מ מצפון לקיסריה הצלבנית, וקו צינורות חרס שני מזרחה, אל "המבנה הנוצרי", כ-1,200 מטר מצפון לקיסריה הצלבנית. קו זה חוצה את האמה הנמוכה. ב.טיים (Info Tame), מנוע חיפוש ב טקסט ש פותח על ידי הק.

אמות המים של קיסריה


המונח פינקוושינג (באנגלית: Pinkwashing) הוא הלחם של שתי המילים "ורוד" (pink) ו"טיוח" (whitewashing), אשר בהקשר של זכויות להט"ב משמש לתיאור מגוון של אסטרטגיות שיווקיות ופוליטיות שמטרתן לקדם מוצרים, מדינות, אנשים או ישויות באמצעות הצגתם כגיי פרנדלי, על מנת להיתפש כמתקדמים, מודרניים וסובלנים. את ה ביטוי טבעו ב מקור תומכי ה מאבק ב סרטן ה שד כ אמצעי לזהות חברות ש טענו כי הן תומכות ב חולי סרטן ה שד , בעוד ש למעשה הן מרוויחות מ מחלת ן .

הגירה

בשנת 2013, הקמפיין לזכויות אדם הצהיר על תמיכתו הרשמית ברפורמת הגירה מקיפה והתחייב לסייע למהגרים, הזקוקים לשירותי בריאות, ביטחון, מקלט או אזרחות.

 הפינגטון פוסט תיאר את התנהגותו של הקמפיין לזכויות אדם כפינקוושינג, בכך שהוא "מציג את רפורמת ההגירה כפעולה למען זכויות להט"ב, על מנת לגייס את תמיכת הקהילה הלהט"בית, ולהסתיר את החסרונות החמורים של החקיקה" - חסרונות כגון מימון של אכיפה, גירוש ומיליטריזציה נוספת של ארצות הברית. ב שנת 2012 הואשם ג'ייסון קני, שר ה אזרחות ו ה הגירה של קנדה, ב פינקוושינג לאחר ש הודעת דוא"ל ש כותרת ה "פליטים להט"בים מ איראן " נשלחה ל אלפי קנדים.

בהודעה נוספו הערות מאת ג'ון ביירד, שר החוץ, על עמדתה של קנדה נגד הרדיפה והיחס כלפי הומוסקסואלים ולסביות ברחבי העולם. קבוצת פעילים טענה כי זהו ניסיון אומלל להסית את תשומת הלב מהרצון הברור של הממשלה השמרנית לעודד מלחמה עם איראן. ארצות הברית

לדברי עומר ג' אנקארנסיון, פרופסור ללימודים פוליטיים במכללת בארד שבמדינת ניו יורק, ממשלו של ברק אובמה הואשם על ידי מספר מבקרים בפינקוושינג "כדי להסיח את דעת [הקהל] ממדיניויות אחרות, לא מוצהרות, כגון גירוש מיליוני מהגרים לא מתועדים ואי-העמדתם לדין של האחראים להפרות זכויות האדם במסגרת מלחמתו של בוש בטרור".

יחסי הציבור של ממשלת ישראל

שרה שולמן, סופרת ופרופסור באוניברסיטת העיר ניו יורק, טוענת שמסע ההסברה של ממשלת ישראל מנצל את התפיסה של מדינת ישראל כגיי פרנדלי על מנת לקדם את התפיסה הציבורית כי מדינת ישראל היא "דמוקרטיה מודרנית", "מקום בטוח ומבטיח למשקיעים", ו-"יעד תיירותי של שמש וחופים".

ב אוגוסט 2011 דיווח ה ג'רוזלם פוסט כי משרד ה חוץ מקדם את ישראל ה גאה (Gay Israel) כ חלק מ מאמצי ה נגד ה סטריאוטיפים ה שליליים ש יש ל אמריקאים ו ל ליברלים רבים כלפי ישראל. מבקרי ישראל כמו ג'סביר פואר, מרצה ל לימודי נשים ו מגדר ב אוניברסיטת ראטגרס, מציגים את ה הבדל בין זכויות להט"ב ב ישראל לבין אלו ש ב שטחים ה פלסטיניים ה כבושים כ דוגמה ל פינקוושינג . תוך התייחסות ל-WorldPride, אירוע גאווה בינלאומי ש נערך ב שנת 2006 ב ירושלים , פואר כותבת: "בתוך ה מעגלים ה הומו -לסביים ה גלובליים , להיות גיי פרנדלי זה להיות מודרני, קוסמופוליטי, מפותח ... ו בעיקר - דמוקרטי". אחרים טוענים כי קיים כשל לוגי בטענות לפינקוושינג מצד מדינת ישראל, מאחר שמעולם לא עשתה שימוש ביחס שלה לקהילת הלהט"ב כדי להצדיק או לתרץ את הכיבוש הישראלי של פלסטין, ומציינים כי הסובלנות הכללית של מדינת ישראל כלפי אנשים וקבוצות להט"ביים, הן ברמה הממלכתית והן ברמת הפרט, היא עובדה המנוגדת ליחס המפלה, ולעיתים קרובות אף אלים, כלפי להט"ביים מצד קבוצות ערביות ומוסלמיות.

עידו אהרוני, לשעבר ראש פרויקט "Brand Israel", הגיב לביקורת זו ואמר: "אנחנו לא מנסים להסתיר את הסכסוך אלא להרחיב את השיחה, אנחנו רוצים ליצור תחושה של רלוונטיות עם קהילות אחרות". הוא התייחס לשימוש במונח כ-"לא יותר מאנטישמיות עם פנים ורודים". יאיר קדר, במאי קולנוע הומוסקסואל ישראלי ו פעיל זכויות אדם, אמר כי מדינת ישראל ראויה ל שבח על יחס ה כלפי ה קהילה ה להט"בית , ו ה טוענים אחרת "משרתים ב סופ ו של דבר הומופוביה הרבה יותר מאשר דיאלוג ו שלום ".

הוא מתח ביקורת על קבוצות להט"ביות ישראליות על שלא יצאו נגד ההאשמות. שיווק תאגידי

ל גיוס דעת ה קהל בעד קו צינור קיסטון, אשר יוביל נפט קנדי דרך ארצות ה ברית , הואשם בפינקוושינג ב כך ש ה קמפיין מנסה להרחיב את ה תמיכה ב פרויקט בהתבסס על יחסה ה מתקדם של קנדה ל קהילה הלהט"בית, ב השוואה ל מדינות אחרות ה מייצאות נפט.

בשנת 2014 השיק תאגיד BP את "אירוע הקריירה הלהט"בי", מהלך שהתמודד עם ביקורת כניסיון להשכיח את מהלכיו של התאגיד אשר הובילו לדליפת הנפט במפרץ מקסיקו - אירוע המתואר כ-"האסון הסביבתי הגרוע ביותר שאמריקה נתקלה בו".

ב אוסטרליה , הועלה חשש ב נוגע ל מיסחור של זכויות להט"ב על ידי תאגידים גדולים.

פעילים אנטי-אסלאמיים

תנועת אינטרסקס

בחודש יוני 2016, OII Australia (ארגון האינטרסקס הבינלאומי באוסטרליה) הצביע על הסתירות בהצהרותיהם של נציגי ממשלת אוסטרליה, וטען כי למרות ההכרה בכבודם ובזכויותיהם של חברי הקהילה הלהטב"אית (להט"ב + אינטרסקס), עדיין נמשכים נהלים הפוגעים בקטינים אינטרסקסיים.

באוגוסט 2016, ארגון הזכויות למען אינטרסקסואלים Zwischengeschlecht תיאר פעולות לקידום שוויון או חקיקה אזרחית, ללא איסור על "פגיעה באיברי המין של אינטרסקסואלים", כסוג של פינקוושינג.

הארגון הבליט הצהרות ממשלתיות מתחמקות בנושא שהועברו בעבר לגופי האומות המאוחדות, במקום לטפל בנהלים פוגעניים כלפי בתינוקות. השוואות בין מדינות

סטפן לפבר מהמרכז לחקר הכלכלה והמדיניות (Center for Economic and Policy Research) ציין כיצד ממשל ברק אובמה, ובעקבותיו אמצעי התקשורת המרכזיים של ארצות הברית, מתחו ביקורת על רוסיה על כישלונה לספק חירויות אזרח בסיסיות לאוכלוסיית הלהט"ב שלה.

הוא שציין שעם זאת, הממשל האמריקני איננו מגנה הפרות דומות של זכויות להט"ב על ידי מדינות בעלות בריתה של ארצות הברית, כמו הונדורס, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות, מצד אחד, כמו גם אי-הכרה בקידומן של זכויות הלהט"ב על ידי קובה. בניתוחו, לפבר טוען שמדובר בפינקוושינג - "הבלטה מכוונה של תמיכה בהומואים תוך התעלמות או הפחתה בערכן של סוגיות רלוונטיות אחרות של זכויות אדם". לורי פני, סופרת ו פעילה פמיניסטית, עימתה את מי ש ביקרו את מדיניות ה של רוסיה כלפי ה לטה"ב ב מהלך אולימפיאדת סוצ'י אל מול שתיקת ם על מקרים של גילויי הומופוביה ב מעברי ה גבול של ארצותי הם .

פינקוושינג (להט"ב)


אמפטמין(alpha-methyl-phenetylamine) הוא תרופה מ משפחת ה ממריצים ה פועלת על מערכת ה עצבים ה מרכזית , ו משמשת ל טיפול ב הפרעת קשב, ריכוז ו היפראקטיביות (ADHD), ל טיפול ב נרקולפסיה (נרדמות) ו כ מדכא תיאבון ב בקרת משקל גוף. לאמפטמין מרכז כיראלי אחד בלבד ולכן מופיע בשתי תבניות אופטיות פעילות – איזומר ימני (-dextro או d-) ואיזומר שמאלי (levo- או I-).

כיום ה שימוש ב איזומר ה שמאלי של אמפטמין ל טיפול תרופתי ב - ADHD הוא ב תערובת של מלחים יחד עם תערובת אננטיומרים של אמפטמין (MES-amphetamine), ש מכילה ב יחס של 1:3 אמפטמין איזומר ימני: אמפטמין איזומר שמאלי. כיום ה שימוש ב איזומר ה שמאלי של אמפטמין ל טיפול תרופתי ב-ADHD הוא ב תערובת של מלחים יחד עם תערובת אננטיומרים של אמפטמין (MES-amphetamine), ש מכילה ב יחס של 1 : 3 אמפטמין איזומר ימני : אמפטמין איזומר שמאלי. הרכב זה נמכר הן ב תצורת שחרור מידי ו הן ב תצורת שחרור מושהה. ריכוז ה שיא ב פלזמה הוא לאחר 3 שעות מ נטילת ה כדור , נתון ש אינו משתנה בין ה איזומרים . בשנת 2007 הוצגה תרופה חדשה: בשם ליסדסאמפטמין שהוא אמפטמין בצורת קדם-תרופה (lisdexamfetamine dimesylate (Vyvanse.

ליסדסאמפטמין מכילה את ה חומצה ה אמינית ה טבעית ליזין, ש קשורה ב קשר קוולנטי דרך קבוצת ה אמין ל אמפטמין איזומר ימני. התרופה עוברת פירוק לאחר ספיגה למחזור הדם על ידי תאי הדם האדומים היא מפורקת לשני מרכיבי היסוד שלה (אמפטמין וליזין) על ידי הידרוליזה אנזימטית. ריכוז ה שיא של ה תרופה ב דם מגיע לאחר פחות מ שעה ו נמשך בערך 12 שעות. התרופות הללו נמצאות בשימוש נרחב כבר עשרות שנים.

מחקרים רבים, ש בחנו את ה השפעה ל טווח ארוך של נטילת תרופות ממריצות, לא מצאו ש יש סכנה מיוחדת ב נטילת ה תרופה , גם לא ל טווח ה ארוך כאשר ה אמפטמין נלקח כ גלולה , ה אפקט של ה סם "חלק" יותר (מתון יותר) ו נמשך ל זמן רב יותר. לעיתים אמפטמין נלקח גם כדי להגביר את ה תופעות ה שונות של סמים אחרים[דרוש מקור]. לעיתים אמפטמין נלקח גם כדי להגביר את ה תופעות ה שונות של סמים אחרים[דרוש מקור]. בשל השפעותי ו ה ממריצות ה אמפטמין נחשב כ סם אסור ב ספורט אלא ב אישור רפואי בלבד. הוא משווק כיום בישראל בשמות מסחריים כגון אדרל, אטנט, ובעבר שווק בשם Amphetamine Mixed Salts. היסטורית ה סם

תמצית שהופקה מהצמח אפדרה, שימשה ברחבי אירופה למטרות רפואיות.

בעקבות ה ביקוש ה רב החלו לסנתז את ה חומר ה פעיל ב אפדרה , ה אפדרין (ש משמש עדיין כ תרופה מקובלת ). האמפטמין סונתז לראשונה ב-1887 בברלין על ידי הכימאי הרומני לזר אדליאנו. ב שנת 1927 מולקולת ה אמפטמין סונתזה על ידי ה כימאי ג"א אלס, ו נרשמה תחת ה שם ה מסחרי בנזדרין על ידי חברת ה תרופות סמית' קליין ו פרנץ' (Smith, Kline & French). במלחמת העולם השנייה אמפטמין היה בשימוש נרחב על מנת לגרום לעוררות של החיילים.

ב סוף ה מלחמה נשאר מלאי גדול של כדורים ש מצאו את דרכ ם אל ה שוק ה שחור . הכדורים שחולקו הכילו כמות גדולה של d-amphetamine יחד עם מתאמפטמין ובשנות ה-50 היו דיווחים רבים בבריטניה על התמכרות לכדורים הללו. מחקרים הראו כי מתאמפטמין עלול לגרום ל פרנויה , כ תוצאה מ כך יותר רופאים נטו לתת מרשם ל מתילפנידאט (ריטלין) ו לא ל אמפטמין . מאוחר יותר נכנס ה אמפטמין ל פקודת ה סמים של ארצות ה ברית (Controlled substance act), ב מערכה ה שנייה , ה שמורה ל חומרים בעלי פוטנציאל התמכרות גבוה.

מאוחר יותר נכנס ה אמפטמין ל פקודת ה סמים של ארצות ה ברית (Controlled substance act), ב מערכה ה שנייה , ה שמורה ל חומרים בעלי פוטנציאל התמכרות גבוה. ה חומר החל להימכר ב צורה בלתי חוקית ב שם "ספיד"[דרוש מקור]. האמפטמין שנמכר ברחוב עלול להיות מהול ולהכיל אפילו רק כ־5% של החומר הפעיל אמפטמין. ה חומרים ה מוהלים עלולים להיות רעלנים ה פוגעים ב גוף ו ב מוח , ו כן חומרים ה מפרקים את ממברנת ה תא ( כגון אצטון ו מלח ) [ דרוש מקור ] . פרמקולוגיה

ה אמפטמין מתחיל לפעול ב מוח כ חצי שעה לאחר לקיחת ו , ו ה אפקט של ו שם נמשך 5 עד 6 שעות.

ה אמפטמין מתחיל לפעול ב מוח כ חצי שעה לאחר לקיחת ו , ו ה אפקט של ו שם נמשך 5 עד 6 שעות. החומר מביא להעלאה במוליך העצבי דופמין (בעיקר באזור קליפת המוח הקדם-מצחית), וכמו כן להעלאה ברמת הדופמין ונוראפינפרין. ה אמפטמין משחרר דופמין מ שלפוחית (vesicle) ה מצמד . ב נוסף הוא משמש כ מעכב ל נשאי ה דופמין ה מסלקים את ה דופמין חזרה ל מצמד ה מוקדם (Monoamine Transporter DAT - נשא דופמין, ו כמו כן של נוראפינפרין). ב נוסף הוא משמש כ מעכב ל נשאי ה דופמין ה מסלקים את ה דופמין חזרה ל מצמד ה מוקדם (Monoamine Transporter DAT - נשא דופמין, ו כמו כן של נוראפינפרין). שתי ה פעולות הללו מובילות ל עלייה ב כמות ה דופמין ב מרווח ה סינפטי . הצפת המוח בדופמין היא שמביאה להרגשה הטובה לשיפור בריכוז ובאימפולסיביות. כש ה סם נלקח לא ב צורה מבוקרת הוא יכול לגרום ל תחושת אופוריה.

ה דבר גם מסביר את הרגשת ה דיכאון ה ממושכת ש מגיעה לאחר ה שימוש ב סם - ה אמפטמין מכלה את מאגרי ה דופמין ב מוח , ו מביא ל רמות נמוכות ביותר של דופמין לאחר השפעת ו . [דרוש מקור ] שימוש ממושך ב אמפטמין עלול להביא ל פגיעה ארוכת טווח ב מערכת ה דופמינרגית על ידי הידללות קולטני ה דופמין , , ה מביאה ל אנהדוניה (אי יכולת לחוות עונג). [דרוש מקור] שימוש ממושך ב אמפטמין עלול להביא ל פגיעה ארוכת טווח ב מערכת ה דופמינרגית על ידי הידללות קולטני ה דופמין , ה מביאה ל אנהדוניה (אי יכולת לחוות עונג). פגיעה זו יכולה להימשך חודשים ובמקרים חמורים שנים רבות עד שכמות הקולטנים חוזרת לרמה נורמלית. [דרוש מקור ] מנות גדולות של אמפטמין עלולת להביא ל מצב פסיכוטי ב שם פסיכוזת אמפטמין, ככל ה נראה בגלל כמות ה דופמין ה גבוהה ב סינפסות . השפעות פיזיולוגיות

ב נוסף ל השפעת ו על ה מוח , משפיע ה אמפטמין גם על ה גוף .

הוא מעלה את פעילותה של מערכת העצבים הסימפתטית, ובכך מביא לעלייה בלחץ הדם. לא נמצאו ראיות ל כך ש אמפטמין בעל השפעה רעילה על ה מוח ה אנושי . מחקרים שנעשו על חולדות הראו כי מנות-יתר של אמפטמינים עלולים לגרום לדפוסי שינה משתנים, סחרחורות, תנועות גוף בלתי רצוניות (עוויתות או טיקים), היפראקטיביות, בחילה, גרד, עור חיוור ושומני, ירידה בתפקוד וביעילות המערכת החיסונית, בעיות לב, שבץ ונזקים לכבד, לכליות ולריאות. כאשר ה אפטמין נשאף, הוא עלול לתקוף את ריריות ה אף ה עדינות . מאידך הוא מוביל לערנות גדולה ולהפחתת עייפות. בנוסף, שימוש ארוך בסם יכול להביא לתופעות פרקינסוניות ולבעיות מוטוריות נוספות.

חלק מ ה אנשים ה משתמשים ב סם זה, משתמשים ב ו ל צורך הרזיה על ידי הפחתת ה תיאבון כ תוצאה מ השפעת ה סם . השפעות פסיכולוגיות

השפעות פסיכולוגיותשל ה סם הן ריכוז מוגבר, אופוריה, דיבור מהיר, הפסקת תופעת חלימה (איבוד של שנת חלום - REM) ו התמכרות .

שימוש ממושך עלול לגרום ל עצבנות , אלימות ו שיפוט לקוי, בעיקר בשל מחסור ב שינה . התמכרות

ל חלק מ ה אוכלוסייה יש נטייה ל התמכרות ל ממריצים , ישנה השערה כי נטייה זו תלויה ב כמות רצפטורי D2 ב מוח .

מ סיבה זו אמפטמין רשום ב פקודת ה סמים ה אסורים ב רוב מדינות ה עולם ה מערבי . במציאות המצב שונה וישנה נטייה נמוכה מאוד של שימוש לא נכון על ידי מטופלים בעלי הפרעות קשב וריכוז. מטופלים נוטים ש לא לקחת את ה תרופות הללו כיוון ש הם מרגישים ש הם ב " שליטת יתר" ו הם רוצים "להתגבר על ה תרופות ". [דרושה הבהרה] אמפטמיןש נמכר ב בתי ה מרקחת לא מתאים להיות מנוצל ל רעה מ כמה סיבות: ראשית, שימוש ב סם ל טובת תחושת התעלות דורש כמויות גדולות פי כמה מ ה מינונים ב תרופות .

שנית, כדי שסם יהפוך לממכר עליו להגיע למערכת העצבים המרכזית בזמן המהיר ביותר, זאת הסיבה שמתמכרים לסמים עוברים מעישון להסנפה ולבסוף הזרקה, וכפי שצוין לעיל, התרופות הללו מתחילות לפעול כשעה לאחר נטילתן. דבר נוסף ש משפיע על ה סיכוי של תרופה להפוך ל ממכרת היא הגעה ל מקסימום של השפעה ב זמן קצר, כלומר גם ב רגע ש אמפטמין מגיע ל מערכת ה עצבים , ה אפקט של ו הדרגתי. לכן, למטופלים בעלי הפרעות קשב וריכוז, יש צפיות נמוכה להתמכרות.

אמפטמין

מערכת_העצבים_המרכזית

שני_איזומרים

איזומר_שמאלי

תערובת_של_מלחים

תערובת_אננטיומרים_של_אמפטמין

תערובת_של_מלחים_יחד_עם_תערובת_אננטיומרים

תרופות_אמפטמין

מלחמת_העולם_השנייה

כדורוי_אמפטמין_בסוף_המלחמה

כדורי_אמפטמין_במלחמה

גורם_לפרנויה

פקודת_הסמים_של_ארצות_הברית

המערכה_השנייה_פקודת_הסמים_ארהב

אפקט_אמפטמין_במוח

נשאי_הדופמין

המצמד_המוקדם

המערכת_הדופמינרגית

קולטני_הדופמין

מערכת_העצבים_הסימפתטית

השפעות_פסיכולוגיות_של_אמפטמין


חוק יסודהוא חוק ישראלי בעל מעמד חוקתי. חקיקת חוקי יסוד היא ה דרך ש בחרה ה כנסת לשם גיבוש הדרגתי של חוקה ל ישראל , לאור ה מחלוקת ש שררה בין חברי ה כנסת ה ראשונה ב נוגע ל עצם יצירת ה של חוקה. ה פשרה ש הוצעה על ידי חבר ה כנסת יזהר הררי, נוסחה ב - 13 ב יוני 1950 ב החלטת הררי: " ה כנסת ה ראשונה מטילה על ועדת ה חוקה , חוק ו משפט להכין הצעת חוקה ל מדינה . ה חוקה תהיה בנויה פרקים-פרקים, ב אופן ש כל אחד מ הם יהווה חוק יסוד בפני עצמו. ה חוקה תהיה בנויה פרקים-פרקים, ב אופן שכל אחד מ הם יהווה חוק יסוד בפני עצמו. ה משותף ל חוקי ה יסוד :

צורה - ב כותרת יצוין "חוק יסוד", ניסוח כללי כ יאה ל עקרונות ו ערכים , היעדר תאריך ה חקיקה כדי להדגיש כי ה ערכים הם מעבר ל זמן ו מקום . מעמד -חוקי יסוד הם בעלי מעמד (על) משפטי עדיף על פני חוק רגיל. כאשר חוק רגיל סותר חוק יסוד הוא עלול להיפסל בידי בג"ץ. תוכן - חוקי יסוד אמורים לבטא את שני עקרונות ה יסוד של ה מדינה : יהודית ו דמוקרטית , לבטא ערכים מרכזיים, להגדיר את ה רשויות ו ה יחסים ביני הן ו לעגן את זכויות ה אדם , ה אזרח ו ה מיעוט . מרבית חוקי ה יסוד ש נחקקו עד כה עוסקים ב מוסדות ה מדינה : ה כנסת , ה ממשלה , נשיא ה מדינה , ו עוד .

שני חוקי יסוד נוספים – חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק – עוסקים בזכויות האדם, וחוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי מעגן את היותה של ישראל מדינה יהודית. המהפכה החוקתית ועליונות חוקי היסוד

ערך מורחב – המהפכה החוקתית

על פי תפיסת בית ה משפט ה עליון ב פס"ד ה מזרחי , לאחר חקיקת חוקי ה יסוד כבוד ה אדם ו חירות ו ו חופש ה עיסוק , החלה ב ישראל מהפכה חוקתית ה קובעת את עליונות ם ה נורמטיבית של חוקי ה יסוד על יתר ה חוקים .

עליונות זו מתבטאת ב כך ש ל חוקים רגילים אסור לסתור חוקי יסוד, אלא אם צוינו כ חריגים בתוך חוקי יסוד. עליונות זו מתבטאת ב כך ש ל חוקים רגילים אסור לסתור חוקי יסוד, אלא אם צוינו כ חריגים בתוך חוקי יסוד. לפני הגשת החוק להצבעה, נבדק כי הוא עצמו אינו מתנגש עם חוק יסוד. ב פס"ד בנק ה מזרחי ישנה הפרדה ברורה בין פגיעה ב חוק יסוד לבין שינוי חוק יסוד.

בפס"ד בנק המזרחי ישנה הפרדה ברורה בין פגיעה בחוק יסוד לבין שינוי חוק יסוד. פגיעה משמע ה חקיקת חוק אשר סעיפי ו או כול ו נוגדים חוק יסוד כלשהו. לעומת זאת, שינוי של חוק יסוד, שינוי של חוק היסוד עצמו - מחיקה, הוספה או שינוי כלשהו בחוק היסוד. ההפרדה בין פגיעה לבין שינוי היא חשובה היות שכל אחד מהם מחייב עמידה בתנאים שונים. חוק אשר יסתור חוק יסוד, כמו גם חוק ה משנה חוק יסוד, יעמדו ל ביקורת שיפוטית ו אף היו מקרים ש ב הם בוטלו סעיפי חוק על ידי בית ה משפט , לאחר ש נמצאו מנוגדים "ב אופן חזיתי ו קיצוני " ל חוקי ה יסוד .

חוק אשר יסתור חוק יסוד, כמו גם חוק ה משנה חוק יסוד, יעמדו ל ביקורת שיפוטית ו אף היו מקרים ש ב הם בוטלו סעיפי חוק על ידי בית ה משפט , לאחר ש נמצאו מנוגדים " ב אופן חזיתי ו קיצוני " ל חוקי ה יסוד . ה ביקורת ה שיפוטית אשר תבוצע כלפי חוק ה סותר חוק יסוד תהיה בדיקת ה שאלה האם ה חוק הרגיל עומד ב תנאי פסקת ה הגבלה ה קבועה ב חוק .

היות ש פסקת הגבלה מפורשת קבועה אך ו רק ב חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו ו ב חוק יסוד: חופש ה עיסוק , החיל פסק דין מופז פסקת הגבלה שיפוטית על כל חוקי ה יסוד ה קיימים . אם כן, כל חוק הסותר כל חוק יסוד שהוא צריך לעמוד בתנאי פסקת ההגבלה כפי שהיא מופיעה בחוקי היסוד של כבוד האדם וחירותו ושל חופש העיסוק, ולא, יקבע בית המשפט את הסעד המתאים בגין סתירה זו. חקיקת חוקה סותר הוראה ש ב חוק יסוד אפשרית רק באמצעות חוק יסוד אחר, ו לכן נחקק ב שנת 2009, כ הוראת שעה, חוק יסוד: תקציב ה מדינה ל שנים 2009 ו - 2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), ש נועד לאפשר חקיקת תקציב דו -שנתי, בניגוד ל חוק יסוד: משק ה מדינה , ש ב ו נקבע "ה תקציב יהיה ל שנה אחת".

יציבות ם של חוקי ה יסוד

אף על פי ש נהוג לקבוע ב חוקה תנאים נוקשים ל שינוי ה , רוב חוקי ה יסוד ב מדינת ישראל אינם משוריינים כלל ו אחרים משוריינים על ידי דרישה ל-61 חברי כנסת כדי לשנות ם , אך אף חוק ב ישראל אינו משוריין שריון אופטימלי ש על מנת לשנות ו דרוש רוב אל-זמני.

אף על פי ש נהוג לקבוע ב חוקה תנאים נוקשים ל שינוי ה , רוב חוקי ה יסוד ב מדינת ישראל אינם משוריינים כלל ו אחרים משוריינים על ידי דרישה ל-61 חברי כנסת כדי לשנות ם , אך אף חוק ב ישראל אינו משוריין שריון אופטימלי ש על מנת לשנות ו דרוש רוב אל-זמני. בפירוט, חוק יסוד: הממשלה, חוק יסוד: חופש העיסוק, חוק יסוד: משאל עם וחוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי הם חוקים משוריינים, וניתן לשנותם רק ברוב של 61 חברי כנסת לפחות. כמו כן משוריינים אחדים מ סעיפי הם של חוק יסוד: ה כנסת ו חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל. יתר חוקי ה יסוד , כולל חוק יסוד: כבוד ה אדם ו חירות ו , אינם משוריינים. למרות ש רק חוקי יסוד ספורים כוללים בתוכ ם שריון פרוצדורלי מפני שינוי, קבע בית ה משפט ה עליון ב פסק דין בנק ה מזרחי כי אמנם חוקי ה יסוד ה כוללים שריון - ישונו אך ו רק לפי דרישות ה שריון (רוב של 61 חברי כנסת ו שינוי ש נעשה ב חוק יסוד).

למרות ש רק חוקי יסוד ספורים כוללים בתוכ ם שריון פרוצדורלי מפני שינוי, קבע בית ה משפט ה עליון ב פסק דין בנק ה מזרחי כי אמנם חוקי ה יסוד ה כוללים שריון - ישונו אך ו רק לפי דרישות ה שריון (רוב של 61 חברי כנסת ו שינוי ש נעשה ב חוק יסוד). אך מוסיף בית המשפט ואומר כי אף חוקי יסוד שאינם משוריינים רשמית, כוללים מעתה שריון פסיקתי, הקובע כי שינוי של חוק יסוד ייעשה אך ורק בחוק יסוד. הביקורת על כך תהיה כי מלבד הכותרת הנדרשת של "חוק יסוד", שריון פסיקתי זה איננו מהווה מגבלה אמיתית בפני מי שירצה לשנות חוק יסוד, היות שניתן להעביר חוק יסוד אף ברוב של 0–1.

אם כן, ניתן יהיה לשנות חוק יסוד אף ב רוב כ זה , אם רק נוסיף ל חוק ה משנה את ה כותרת "חוק יסוד". כנגד ביקורת זו, ניתן לטעון כי אכן חוק יסוד יכול לעבור ברוב של 0–1 בלבד, אך היות שחברי הכנסת והציבור יודעים כבר את משמעותם של חוקי היסוד, סביר להניח שהכנסת לא תעביר חוק יסוד בקלות שכזו, וכך, טוענים המצדדים בדעה זו, הכותרת של "חוק יסוד", למרות היותה פורמלית בלבד לכאורה, תביא לדיון אמיתי ומעמיק בשינוי הנדון לחוק יסוד קיים וכך תשמר נוקשותם של חוקי היסוד. במהלך תקופת קיומם הקצרה יחסית עברו חוקי היסוד לא מעט שינויים.

בולט ב כך חוק יסוד: ה כנסת , ש מ אז חקיקת ו ו עד ל יולי 2018 תוקן 47 פעמים. בולט גם חוק יסוד: ה ממשלה , ש גרסת ו ה נוכחית היא גרסת ו ה שלישית , ו ש ב סוף 2004 עסקה ה כנסת ב שינוי ו בשל עניין פעוט - מתן ה תואר "ממלא מקום ראש ה ממשלה " ל שני שרים במקום ל שר אחד. ב מסגרת ה דיון ב וועדת חוקה, חוק ו משפט של הכנסת הביע היועץ ה משפטי ל ממשלה מני מזוז את דעת ו ב עניין זה: "חוקי -היסוד, מטבעם, ועל פי שמם, אמורים לשמש יסוד של החקיקה בישראל ושל אורחות החיים ודרכי הממשל. מ טבע בריית ם הם אמורים להיות דבר יציב, קבוע ב מידה רבה, ו שינוי תכוף ב חוקי -ה יסוד הוא כמעט סתירה פנימית. עם זאת, מדינת ישראל מצויה עדיין ב שלב של גיבוש חוקי-ה יסוד של ה ...". חקיקת ה יסוד ה מהירה ביותר קרתה ב כנסת ה עשרים ו שלוש עם חקיקת ה תיקון ל חוק יסוד: ה ממשלה ש היה דרוש לשם הקמת מוסד ממשלת ה חילופים , כש מ רגע הנחת הצעת ה חוק על שולחן הכנסת ב-23 ב אפריל 2020 ו עד ל קבלת ה חוק ב-7 ב מאי עברו שבועיים בלבד.

חקיקת היסודהמהירה ביותר קרתה בכנסת העשרים ושלוש עם חקיקת התיקון לחוק יסוד: הממשלה שהיה דרוש לשם הקמת מוסד ממשלת החילופים, כשמרגע הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת ב-23 באפריל 2020 ועד לקבלת החוק ב-7 במאי עברו שבועיים בלבד. תיקון מהיר אחר של חוק יסוד נעשה בכנסת העשרים, שב-30 באפריל 2018 אישרה תיקון לסעיף 40 לחוק יסוד: הממשלה שאיפשר לממשלה לאצול סמכות להכרזת מלחמה לוועדת שרים (הקבינט המדיני-ביטחוני), שתקבל החלטה זו בנוכחות של לפחות חצי ממספר חבריה.

ב נסיבות קיצוניות הרשה ה תיקון ל ראש ה ממשלה ו שר ה ביטחון לקבל את ה החלטה ב מניין חוקי מצומצם יותר (ו ב כלל זה ב פורום של שני הם בלבד). בעקבות ביקורת ציבורית בוטל תיקון זה כעבור חודשיים ו חצי , ב - 17 ב יולי 2018. שימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת

פסק דין של בג"ץ, שניתן ב-23 במאי 2021, עסק בעתירה שביקשה להורות על בטלותו של תיקון מס' 50 לחוק יסוד: הכנסת, שבו נקבעו, בהוראת שעה, הוראות ביחס לתקציב המדינה לשנת הכספים 2020.

פסק דינ ה של נשיאת בית ה משפט ה עליון , אסתר חיות, קבע ש ב חקיקת הוראת שעה זו נעשה שימוש ל רעה ב סמכות ה מכוננת של ה כנסת : הכנסת , בכובעה כרשות המכוננת, קבעה זה מכבר את נקודת האיזון ולפיה אם נגזר, בצוק העיתים, לפעול ללא תקציב מדינה מאושר, על הממשלה לפעול בהקשר זה באופן מוגבל ומצומצם בהתאם להוראות הקבועות בחוק יסוד: משק המדינה. תחת זאת, אושרה במקרה דנן הוראת שעה המיטיבה עם הממשלה ה-35 בלבד, בדרך של הגדלת תקרת התקציב ההמשכי, וזאת ללא כל צידוק או הסבר ענייני. הימנעותם של המשיבים מאישור תקציב מחד גיסא, והכשרת הוצאה ממשלתית רחבה (ובכלל זה חלוקתם של כספים קואליציוניים) כאילו אושר תקציב מאידך גיסא – מהווה שימוש לרעה בסמכות המכוננת, שאין לקבלו. הפרשן המשפטי עידו באום ציין כי:

פסק דינ ו של בג"ץ קובע היום סטנדרטים ש לפי הם ניתן יהיה לזהות מתי חוק או תיקון ל חוק הוא באמת "חוק יסוד", ו מתי חוק ש זו כותרת ו הוא שימוש ל רעה ב סמכות ה חוקתית ה מכוננת של ה כנסת . כלומר, ניסיון לעשות שימוש בכוח החוקתי של הכנסת כדי לבצר אינטרסים פוליטיים קצרי-טווח שלא ראוי שיהיו חלק מהחוקה של המדינה. חוק יסוד מזויף כזה דינו להתבטל – כך החליט בג"ץ. חוק יסודשנועד לשנה מסוימת בלבד, למטרה של ממשלה ספציפית, שירות אינטרס פוליטי של הממשלה הזו ושלה בלבד, הסדר שלא יחול על ממשלות עתידיות - חוק כזה לא יכול להיות חלק מפרקי החוקה של מדינת ישראל אף שניתנה לו הכותרת "חוק יסוד".

חוק יסוד

חוק-יסוד-ישראל-מדינת-הלאום-של-העם-היהודי