In their original historical and cultural setting, Sufi teaching stories of the kind popularised by Shah – first told orally, and later written down for the purpose of transmitting Sufi faith and practice to successive generations – were considered suitable for people of all ages, including children, as they contained multiple layers of meaning.
Alkuperäisessä historiallisessa ja kulttuurisessa ympäristössään suufilaiset opetustarinat jollaisia Shah popularisoi - ensin suullisesti välitettyinä ja myöhemmin kirjoitettuina suufilaisten uskomusten ja käytäntöjen välittämiseksi tuleville sukupolville - käsitettiin kaiken ikäisille ihmisille sopiviksi, lapset mukaan lukien, koska ne sisälsivät useita kerroksia merkityksiä.