Whereas Xenophon and Plato portrayed Socrates seriously, Kierkegaard felt that Aristophanes best understood the intricacies of Socratic irony.
Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden.