Leibniz very reluctantly accepted the position two years later, only after it became clear that no employment in Paris, whose intellectual stimulation he relished, or with the Habsburg imperial court, was forthcoming.
Leibniz hyväksyi tämän vastahakoisesti kaksi vuotta myöhemmin, kun hänelle oli tullut selväksi, ettei hänelle ollut töitä Pariisissa, jonka älylliseen ilmapiiriin hän oli viehtynyt, eikä myöskään Habsburgien keisarillisessa hovissa.