The British Romantic movement of the early nineteenth century introduced new aesthetic ideas to literary studies, including the idea that the object of literature need not always be beautiful, noble, or perfect, but that literature itself could elevate a common subject to the level of the sublime.
Brittiläinen romantiikka 1800-luvun alussa toi uusia esteettisiä ajatuksia kirjallisuudentutkimukseen, lukien mukaan ajatuksen siitä, että kirjallisuuden kohteen ei aina tarvitse olla kaunis, jalo tai täydellinen, vaan että kirjallisuus itse voisi nostaa tavallisen aiheen ylevän tasolle.