Macklin himself confesses, "On my return to the green-room, after the play was over, it was crowded with nobility and critics, who all complimented me in the warmest and most unbounded manner".
Macklin själv sade "när jag kom tillbaka till logen efter det att pjäsen var över, var där trångt med adel och kritiker, som alla komplimenterade mig på det varmaste och mest gränslösa sätt".