The theory was created in 1979 and developed in 1992 by Daniel Kahneman and Amos Tversky as a psychologically more accurate description of decision making, compared to the expected utility theory.
Teorin lanserades 1979 och vidareutvecklades 1992 av Daniel Kahneman och Amos Tversky som en psykologiskt mer träffsäker modell av beslutsfattande jämfört med teorin om förväntad nytta.