With Roberto Peccei, she originated Peccei-Quinn theory, which suggested a possible near-symmetry of the universe (now known as Peccei–Quinn symmetry) to explain how strong interactions can maintain CP-symmetry (the symmetry between matter and antimatter) when weak interactions do not.
Med Roberto Peccei kom hon på Peccei-Quinn-teorin, som föreslog en möjlig "när-symmetri" av universum (nu känd som Peccei-Quinn-symmetrin) för att förklara hur starka kärnkraften kan bibehålla CP-symmetri (symmetri mellan materia och antimateria) när den svaga kärnkraften inte gör det.