The declension of ağaç illustrates two important features of Turkish phonology: consonant assimilation in suffixes (ağaçtan, ağaçta) and voicing of final consonants before vowels (ağacın, ağaca, ağacı).
Böjningen av ağaç illustrerar två viktiga drag i turkisk fonologi: att konsonanter assimileras i suffix (ağaçtan, ağaçta) och att slutkonsonanter blir tonande framför vokaler (ağacın, ağaca, ağacı).