Fischer made significant studio recordings in the 1950s with Otto Klemperer and Wolfgang Sawallisch, but felt that any interpretation created in the absence of an audience would necessarily be artificially constricting, since no interpretation was ever "finished."
Fischer gjort stora studioinspelningar på 1950-talet med Otto Klemperer och Wolfgang Sawallisch, men ansåg att varje tolkning som skapas i avsaknad av en publik nödvändigtvis skulle vara konstlat och återhållande, eftersom tolkningen aldrig blev "färdig".