In the late 20th century, Oslo continued to have a much larger part of the population in the highest and the lowest income categories than other large cities in Norway, and the geographic boundary lines were stronger: Whereas 11% to 14% of the population of Bergen, Trondheim and Stavanger lived in typical high or low status areas, the number in Oslo was 40% (1994).
Oslo hade i slutet av 1900-talet fortfarande en mycket högre andel av befolkningen i de högsta och lägsta inkomstkategorierna än de andra större norska städerna, och geografiska skiljelinjer var starkare: Medan 11 till 14 % av befolkningen i Bergen, Trondheim och Stavanger bodde i typiska högstatus- eller lågstatusområden, var andelen i Oslo 40 % (1994).