Shah was often dismissive of orientalists' descriptions of Sufism, holding that academic or personal study of its historical forms and methods was not a sufficient basis for gaining a correct understanding of it.
Shah var ofta avvisande gentemot orientalisters framställning av Sufism och menade att akademiska eller personliga studier av dess historiska former och metoder inte var en tillräcklig grund för att få en korrekt förståelse av den.