The Impromptus I–IV, identified by the composer as his first true opus, abandoned these expressionistic tensions, and these four short pieces exhibit a close relationship to Webern's aphoristic style, while also moving closer to the European avant garde.
Impromptus I-IV , som identifierats av kompositören som hans första riktiga opus, övergav dessa expressionistiska spänningar, och dessa fyra korta stycken uppvisar en nära relation till Weberns aforistiska stil, samtidigt som de närmar sig europeisk avantgarde.