Strauss looked over the rail of the pit, raised his hands in a gesture of gratitude and spoke to the orchestra in a voice choked with tears: 'Perhaps we shall meet again in a better world'.
Strauss såg ut över kanten på orkesterdiket, höjde sin hand i en gest av tacksamhet och talade till orkestern med tårfylld röst: 'Kanske kommer vi att ses i en bättre värld'.