He also relied on the clergy for advice, including Lanfranc, a non-Norman who rose to become one of William's prominent ecclesiastical advisors in the late 1040s and remained so throughout the 1050s and 1060s.
Han rådfrågade även prästerskapet, däribland Lanfranc, en icke-normand som kom att bli en av Vilhelms främsta kyrkliga rådgivare i slutet av 1040-talet och förblev det under 1050- och 1060-talet.