Bruno's infinite universe was filled with a substance—a "pure air," aether, or spiritus—that offered no resistance to the heavenly bodies which, in Bruno's view, rather than being fixed, moved under their own impetus (momentum).
Brunos oändliga universum var fyllt av en substans - en "ren luft", eter, eller spiritus, som inte bjöd motstånd mot himlakropparna vilka, enligt Brunos uppfattning, i stället för att vara fixa rörde sig av egen impuls (impetus).