In this role, he is principally remembered for a set of 12 cost-cutting measures, collectively termed the "dirty dozen", which were arguably minor in their direct impact but provided a major political headache for his party in the 1992 general election.
I denna roll är han främst ihågkommen för tolv kostnadsbesparande åtgärder, i vardagligt tal kallade "the dirty dozen" (ungefär de hemska tolv), som visserligen hade små direkta konsekvenser men utgjorde ett stort politiskt problem för hans parti i parlamentsvalet år 1992.